Справа № 953/4484/26
н/п 2/953/3141/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
судді Єфіменко Н.В.
за участі секретаря Лущан В.О., 
позивача ОСОБА_1 , 
представника відповідача Малишевського С.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів», третя особа - Голова комісії з перетворення Державного підприємства «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів» Дяченко Леся Олександрівна, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної та матеріальної шкоди,
встановив:
13 квітня 2026 року ОСОБА_1 (далі: позивач) звернувся до ДП «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів» (далі: відповідач), третя особа - Голова комісії з перетворення ДП «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів» Дяченко Л.О. (далі: третя особа) з позовом про: 
- визнання незаконним та скасування наказу відповідача №76-ВС «Про зміну графіка роботи ОСОБА_2 » від 13.03.2026; 
- визнання незаконним та скасування наказу відповідача №82-ВС від 17.03.2026 «Про звільнення ОСОБА_2 » з посади юрисконсульта II категорії юридичного відділу;
- поновлення позивача на посаді юрисконсульта II категорії юридичного відділу у ДП «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів» за сумісництвом на умовах неповного робочого дня тривалістю 4 год. щодня з понеділка по п`ятницю з 16:00 до 20:00;
- стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 18.03.2026 до дня набрання рішенням суду законної сили;
- стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.; 
- стягнення з відповідача на користь позивача матеріальних збитків пов`язаних із лікуванням у розмірі 10 481,73 грн.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на свою роботу з 09.10.2025 у ДП «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів» на посаді юрисконсульта ІІ категорії юридичного відділу за сумісництвом на умовах неповного робочого дня тривалістю 4 години щодня з понеділка по п`ятницю з 16:00 год. до 20:00 год. 13.03.2026 наприкінці робочого дня йому доведений під підпис наказ №76-ВС «Про зміну графіка роботи ОСОБА_2 ». Згідно зазначеного наказу позивачу, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними із процесами перетворення підприємства, встановлювався графік роботи: понеділок-п`ятниця з 09:00 -13:00, достеменно знаючи, що позивач у цей час працює за основним місцем роботи у ХНАДУ. Письмове повідомлення про зміну істотних умов праці під особистий підпис він не отримував. 16.03.2026 ним подана заява про відмову у продовженні роботи за новим графіком. 17.03.2026 наказом №82-ВС позивач звільнений з займаної посади через відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці. 17.03.2026 виплачена заробітна плата за 17 днів березня та компенсація за невикористану відпустку. Вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку не виплачена. Вважає, що накази №76-ВС від 13.03.2026, №82-ВС від 17.03.2026 є незаконними та підлягають скасуванню за їх винесення не уповноваженою особою, не відповідності вимогам закону. У зв`язку з цим позивач просить поновити його на займаній посаді, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 18.03.2026 року. Крім того, позивач зазначає, що внаслідок вищевказаних дій відповідача йому заподіяна майнова та моральна шкода. Так, у зв`язку з незаконним, на його думку, звільненням позивач зазнав значного психологічного стресу та негативних емоцій, внаслідок чого у нього підвищився артеріальний тиск, з`явились головні болі та безсоння. Позивач вказує, що 18.03.2026 вимушений звернутися за медичною допомогою до лікувального закладу, після чого був госпіталізований. Також зазначає, що зазнав глибоких моральних страждань та тривалих душевних переживань, а звільнення стало для нього важким психотравмуючим фактором, який негативно вплинув на стан його здоров`я та звичний спосіб життя. У зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 10 000 грн та матеріальні збитки пов`язані із лікуванням у розмірі 10 481,73 грн. Позивач вважає, що дійсною підставою звільнення є мета позбутись його за принципові позиції стосовні безпідставних та незаконних рішень третьої особи.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що третя особа, як голова комісії з перетворення, належним чином уповноважена на здійснення управлінських функцій підприємства, у т.ч. на видання відповідних організаційно-розпорядчих актів, зокрема, оскаржуваних наказів. Підприємством належним чином дотримана процедура змін істотних умов праці позивача, зумовлених змінами в організації виробництва і праці, пов`язаними з перебуванням підприємства у стані перетворення, зокрема необхідністю адаптації режиму роботи працівників до нових управлінських процесів, зміною штатного розпису, організаційної структури та збільшенням обсягу роботи правового характеру. Відповідач вважає звільнення позивача правомірним та таким, що здійснене у відповідності до вимог п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України, у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від продовження роботи в нових істотних умовах праці, - за зміненим графіком роботи. Зазначає, що всі рішення та дії підприємства здійснені в межах наданих повноважень та відповідно до вимог законодавства, а тому підстави для поновлення позивача на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, моральної та майнової шкоди, відсутні. Повідомив, що звільненні з позивачем проведений повний розрахунок. 
Позивач, наполягаючи на позовних вимог, зазначив, що відповідач не повідомив його письмово про нараховані та виплачені суми при звільненні, а виплату одноразової грошової допомоги незаконного та безпідставно затримав на 52 дні. Зазначив, що відповідачем наводяться виключно загальнотеоретичні посилання, які можливі під час реорганізації будь якого підприємства. Так, перебування підприємства у стані перетворення само по собі не є підставою для зміни істотних умов праці. Відповідачем докази навантаження юридичного відділу, що стали підставою зміни істотних умов праці, не надані. Так, режими праці начальника юридичного відділу, який працював 0,75 ставки та юрисконсульту І категорії, який працював дистанційно, не змінені.
Третя особа проти позову заперечувала, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.
У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у заявах по суті. 
Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
До судового засідання третя особа, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, не з`явилась, причину неявки не сповістила.
Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи належним чином повідомленого про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Приписами ч.3 ст.131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, стосовно яких наявні відомості повідомлення про явку в суд, не є порушенням ст.129 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності третьої особи. 
Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини:
З 23.11.2021 дотепер позивач займає посаду начальника юридичного відділу у ХНАДУ на підставі наказу №265/3 від 22.11.2021 на ставці 1,0 за основним місцем роботи, що підтверджено довідкою ХНАДУ №213/12 від 18.03.2026.
25.09.2025 наказом Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками №1473-25 припинене ДП «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів», ЄДРПОУ 22617729, шляхом реорганізації його перетворення у ТОВ «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів», 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі. Утворено комісію з перетворення ДП «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів» в ТОВ «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів».
08.10.2025 наказом ДП «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів» №171-ВС позивач прийнятий на посаду юрисконсульта ІІ категорії у юридичній відділ за сумісництвом на умовах на умовах неповного робочого дня тривалістю 4 год. на день з 16:00 до 20:00 щодня з понеділка по п`ятницю, починаючи з 09.10.2025 з посадовим окладом згідно штатного розпису, з оплатою праці пропорційно відпрацьованого часу.
14.01.2026 наказом Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками №52-26 внесені зміни до складу комісії з перетворення, затвердженої наказом № 1473-25 від 25.09.2025, головою комісії визначено Лесю Дяченко, якій забезпечено внесення змін про оновлений склад Комісії до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань.
12.03.2026 начальник юридичного відділу Єфремова К. звернулась до третьої особи із доповідною запискою про перегляд і зміну робочого часу працівників юридичного відділу у зв`язку із перебуванням підприємства у процесі перетворення, збільшення обсягу роботи правового характеру. 
13.03.2025 наказом ДП «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів» №76-ВС позивачу встановлений новий графік роботи: понеділок-п`ятниця з 09:00-13:00 з наступного робочого дня після повідомлення. Вказаним наказом також передбачене припинення трудового договору у разі відмови позивача від продовження роботи в нових мовах. 
16.03.2026 позивач подав третій особі письмове повідомлення про відмову на продовження роботи за новими умовами.
16.03.2026 позивач повідомлений про зміну істотних умов праці, що підтверджено повідомленням №97-4 від 16.03.2026, актом про оголошення письмового повідомлення про зміну істотних умов праці від 16.03.2026 №97-4.
16.03.2026 в журналі реєстрації вихідної кореспонденції за №97-4 зареєстроване «Повідомлення про зміну істотних умов праці» адресоване юрисконсульту II категорії ДП «Фармакопейний центр» Абдюханову Ірфану Йосиповичу. Дане повідомлення направлене ОСОБА_1 з офіційної електронної пошти підприємства на електронну адресу ОСОБА_1 , що підтверджено доповідною запискою діловода ОСОБА_3 
17.03.2026 наказом ДП «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів» №82-ВС позивач звільнений з посади через відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці згідно п.6 ст.36 КЗпП.
Як вбачається з виписки стаціонарного хворого у період з 19.03.2026 по 03.04.2026 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП ХОР «Центр серцево-судинних та цереброваскулярних патологій» з діагнозом: гіпертонічна хвороба 11 стадії, 3 ступеню. Гіпертензивне серце/ІММЛШ-169,5г/м2/. Ризик 4. Гіпертензивний криз 19.03.2026. Шлункова екстрасистолія. Хронічна хвороба нирок. Гепертензивна нефропатія.
З журналу реєстрації кадрових наказів про дистанційну роботу за період січень-березень 2026 рік від 10.06.2026, вбачається, що ряд працівників ДП «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів» працюють віддалено.
Допитаний у судовому засіданні за клопотанням позивача свідок ОСОБА_4 повідомив, що 16.03.2026 він був на роботі, підписав акт про оголошення позивачу письмового повідомлення про зміну істотних умов праці від 16.03.2026 №97-4. Обставини зазначені у акті підтвердив. При підписанні акту була присутня начальник юридичного відділу Єфремова К. Хто був ще присутній, не пам`ятає. Акт підписувався у другій полові дня. Начальник юридичного відділу приходила на роботу на 09 год. Роботи у неї було дуже багато, вона сама ледь поралась і була цим не задоволена. 
Допитаний у судовому засіданні за клопотанням позивача свідок ОСОБА_5 пояснила, що акт про оголошення письмового повідомлення про зміну істотних умов праці від 16.03.2026 №97-4 підписувала. Обставини викладені у акті підтвердила. В якому кабінеті складався акт не пам`ятає. Акт підписувався у другій половині дня. Чи був під час підписання акту ОСОБА_1 не пам`ятає. 
Встановивши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши надані докази у їх сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд висновує:
Згідно зі ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи, що передбачено ст.51 КЗпП України.
Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже, трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.
Відповідно до ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Згідно з п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці.
У зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Попередженням є пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у зв`язку із змінами істотних умов праці, що визначено ч.3 ст.32 КЗпП України.
Тлумачення ст.36 КЗпП України дає підстави для висновку, що у спорі працівника з роботодавцем про незаконність звільнення за пунктом 6 цієї статті зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.
У постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі №761/24929/20 (провадження № 61-12418св21) зазначено, що «питання про те, які саме обставини впливають на зміну істотних умов праці, чинним законодавством не врегульовано, оскільки в ньому відсутній їх вичерпний перелік.
Тлумачення того, що може бути підставою для зміни істотних умов праці, наведено, зокрема в пунктах 10, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду трудових спорів», згідно з якими припинення трудового договору за п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при провадженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, введенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). Суди зобов`язані з`ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників».
З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю (див. висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23.01.2018 у справі №273/212/16-ц (провадження № 61-787св17)).
Таким чином, зміна істотних умов праці (розміру оплати праці, тривалості робочого часу, режиму роботи) визнається законною за доведеності змін в організації виробництва і праці.
Системний аналіз норм чинного трудового законодавства дає підстави для висновку, що перелік обставин, які можуть зумовлювати зміну істотних умов праці, є відкритим і невичерпним. Водночас зміни в організації виробництва і праці не можуть використовуватися роботодавцем як формальна підстава для погіршення становища працівника, створення умов для його звільнення чи обходу встановлених законом гарантій. Запроваджуючи такі зміни, роботодавець зобов`язаний довести їх реальність, об`єктивну необхідність і безпосередній зв`язок зі зміною умов праці конкретного працівника, а також дотриматися встановленої законом процедури та забезпечити належний захист його трудових прав як слабшої сторони трудових правовідносин.
Зміна істотних умов праці, передбачена ч.3 ст.32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку зі зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.
За пунктом 2 гл. XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, який є чинним з 24.03.2022 під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ, який набрав чинності з 24.03.2022 на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених ст. 43, 44 Конституції України.
За частиною 2 ст.3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених ч.3 ст.32 та ст.103 КЗпП України здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов.
Цей Закон діє у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», що передбачено п.3 Прикінцевих положень Закону України №2136-ІХ».
Судом встановлено, що позиву змінений графік роботи, а саме з 16:00 до 20:00 на з 09:00-13:00 у зв`язку із змінами організації виробництва і праці, пов`язаних з процесами перетворення Підприємства та збільшення обсягу роботи правового характеру: необхідністю своєчасно готувати юридичні документи і надавати відповіді на велику кількість запитів, пов`язаних із службовими розслідуваннями, колективними скаргами, досудовими розслідуваннями Національної поліції, прокуратури і проведення аудит; нагальною потребою раціонального розподілу чачу та обов`язків між усіма працівниками юридичного відділу.
Отже, при вирішенні спору необхідно встановити, чи зумовлені зміни істотних умов праці позивача, зокрема, зміна режиму роботи, реальними змінами в організації виробництва і праці на підприємстві. Саме наявність таких змін є обов`язковою передумовою для правомірного застосування положень ч.3 ст.32 КЗпП України та подальшого звільнення працівника на підставі п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України у разі його відмови від продовження роботи у нових умовах праці.
З наказу Державної служби України з лікарських засобів та контролю за наркотиками №1473-25 від 25.09.2025 вбачається припинення ДП «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів» реорганізувавши його шляхом перетворення в ТОВ «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів», 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належить державі.
З метою проведення процедури перетворення державного підприємства у ТОВ утворена комісія з перетворення, одним із завдань якої відповідно до пп.3 п.3 наказу Держлікслужби №1473-25 від 25.09.2025 «Про перетворення Державного підприємства «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів» в ТОВ, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі» є забезпечення безперервності виконання функцій Підприємства під час зміни організаційно-правової форми.
Згідно з наказом Держлікслужби №52-26 від 14.01.2026 «Про внесення змін до наказу Держлікслужби від 25.09.2025 №1473-25 (із змінами)» головою комісії з перетворення призначена Дяченко Л.О. У подальшому до цього наказу вносились зміни згідно наказу Держлікслужби «Про внесення змін до наказу Держлікслужби №1473-25 від 25.09.2025 (із змінами)» від 30.03.2026 №533-26, пов`язані зі зміною складу комісії, в частині зміни її членів. Водночас голова комісії не змінювалась та нею дотепер є Дяченко Л.О.
Відповідно до ч.4 ст.105 ЦК України, до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту їх призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.
Таким чином, Дяченко Л.О., як голова комісії з перетворення, є уповноваженою особою на здійснення управлінських функцій підприємства, у т.ч. на видання відповідних організаційно-розпорядчих актів, зокрема, оскаржуваних наказів.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що Дяченко Л.О., як голова комісії з перетворення ДП «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів», з моменту її призначення набула повноважень управління справами юридичної особи, яка перебуває у процесі припинення шляхом перетворення. Відтак, Дяченко Л.О. належним чином уповноважена на видання організаційно-розпорядчих актів від імені підприємства, у т.ч. наказів щодо зміни істотних умов праці та звільнення працівників. За таких обставин, доводи позивача про відсутність у Дяченко Л.О. відповідних повноважень, безпідставні.
Як вбачається із матеріалів справи, підприємство перебувало у стані перетворення ще з 25.09.2025. Інформація про здійснення процедури перетворення підприємства є публічною та розміщувалась у відкритому доступі.
Суд враховує, що сам по собі процес перетворення державного підприємства в іншу організаційно-правову форму є складним та тривалим процесом, який об`єктивно може супроводжуватись змінами в організації виробництва і праці, у т.ч. необхідністю адаптації режиму роботи працівників до нових управлінських процесів, зміною штатного розпису, організаційної структури підприємства, а також збільшенням обсягу роботи окремих структурних підрозділів, зокрема, юридичного відділу.
Наведені обставини у даній справі підтверджуються інформацією про навантаження юридичного відділу ДП «Фармакопейний центр» у період з жовтня 2025 року по березень 2026 року, а також доповідною запискою №72 від 12.03.2026 року начальника юридичного відділу Єфремової К.О. про збільшення обсягу роботи правового характеру, пов`язаного із процедурою перетворення підприємства, необхідністю підготовки значної кількості юридичних документів, забезпечення супроводу діяльності комісії з перетворення, участі у службових перевірках та надання відповідей на численні запити державних органів.
Крім того, зі змісту наказу ДП «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів» №28-ОД від 23.02.2026 вбачається, що на підприємстві відбулись зміни в організаційній структурі та підпорядкованості структурних підрозділів. Так, юридичний відділ, який відповідно до попередньої організаційної структури, введеної у дію 01.08.2024, підпорядковувався першому заступнику директора, натомість згідно нової організаційної структури, підпорядкований безпосередньо директору підприємства.
Оцінюючи наведені докази у їх сукупності та застосовуючи стандарт переваги більш вагомих доказів, суд дійшов висновку, що надані відповідачем докази у своїй сукупності підтверджують наявність на підприємстві змін в організації виробництва і праці, пов`язаних із процедурою перетворення державного підприємства. Відтак, доводи позивача про відсутність змін в організації виробництва і праці не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
З пункту 2 наказу №76-ВС «Про зміну графіка роботи Ірфана Абдюханова» від 13.03.2026 вбачається, що новий режим роботи позивача запроваджений з наступного робочого дня після ознайомлення позивача із зазначеним наказом. Отже, вимогу ст.3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» щодо повідомлення працівника про зміну істотних умов праці не пізніш як до запровадження таких умов, відповідачем дотримано.
Крім того, пунктом 3 наказу №76-ВС «Про зміну графіка роботи Ірфана Абдюханова» від 13.03.2026 позивачу роз`яснено, що у разі його відмови від продовження роботи в нових умовах праці, трудовий договір буде припинений на підставі п.6 ст.36 КЗпП України.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач не погодився із запропонованими змінами істотних умов праці та 16.03.2026 подав відповідне письмове повідомлення.
У зв`язку із відмовою позивача від продовження роботи в нових умовах праці, наказом ДП «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів» №82-ВС від 17.03.2026 ОСОБА_1 звільнений з посади юрисконсульта II категорії юридичного відділу на підставі п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України.
Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що зміна істотної умови праці позивача, а саме режиму роботи, зумовлена реальними змінами в організації виробництва і праці на підприємстві, пов`язаними із процедурою перетворення ДП «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів» у Товариство з обмеженою відповідальністю, змінами в організаційній структурі підприємства, збільшенням навантаження на юридичний відділ та необхідністю забезпечення належного правового супроводу діяльності комісії з перетворення.
За таких обставин суд доходить висновку, що відповідачем дотримані вимоги ч.3 ст.32 КЗпП України щодо зміни істотних умов праці, а припинення трудового договору з позивачем на підставі п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України у зв`язку із його відмовою від продовження роботи в нових умовах праці є законним та таким, що відповідає чинному законодавству та правовим висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постановах від 23.03.2016 у справі №6-2748цс 15, від 18.01.2023 у справі №466/1680/21 та від 18.05.2020 у справі №761/11887/15-ц.
Зважаючи на викладене, вимоги позивача про поновлення на роботі задоволенню не підлягають.
Вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 18.03.2026 до дня набрання рішенням суду законної сили; стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.; стягнення з відповідача на користь позивача матеріальних збитків, пов`язаних із лікуванням у розмірі 10 481,73 грн. , які є похідними, задоволенню також не підлягають. 
Керуючись ст. 12, 13, 19, 81, 141, 247, 263-265, 268, 272, 273-276 ЦПК України, суд, 
ухвалив:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів», третя особа - Голова комісії з перетворення Державного підприємства «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів» Дяченко Леся Олександрівна, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної та матеріальної шкоди, - відмовити. 
Рішення може бути оскаржене у встановленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 . 
Відповідач: Державне підприємство «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів», ЄДРПОУ 22617729, м. Харків, вул. Астрономічна, буд.33. 
Третя особа: Голова комісії з перетворення Державного підприємства «Український науковий фармакопейний центр якості лікарських засобів» Дяченко Леся Олександрівна, м. Харків, вул. Астрономічна, буд.33. 
Повний текст рішення складений 09.09.2026. 

Суддя Н.В. Єфіменко