Справа № 367/12941/25
Провадження №2/367/167/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

18 червня 2026 року         м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді      Ткаченко М.О., 
за участю секретаря судового засідання    Романюк А.А.,
представника позивача     Проскурня Т.В.,
представника відповідача     Семенченко Я.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Проскурня Тетяна Володимирівна до Міністерства юстиції України, ОСОБА_3 , третя особа - державний реєстратор Козинської селищної ради Марченко Анастасія Володимирівна, про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України, скасування та поновлення записів про право власності,
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року до Ірпінського міського суду Київської області за допомогою системи "Електронний суд" надійшла позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Проскурня Тетяна Володимирівна до Міністерства юстиції України, треті особи – ОСОБА_3 , державний реєстратор Козинської селищної ради Марченко Анастасія Володимирівна, про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 07.08.2025 №2156/5 «Про задоволення скарги».
Позовна заява вмотивована тим, що наказом Міністерства юстиції України від 07.08.2025 № 2156/5 було задоволено скаргу   ОСОБА_3  на рішення державного реєстратора, визнано прийнятими з порушеннями закону та анульовано рішення державного реєстратора Козинської селищної ради Київської області Марченко А.В. від 24.04.2025 №№ 78555021, 78555417 на підставі висновку Центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 29.07.2025
На підставі спірного Наказу відповідача державну реєстрацію прав на об`єкти нерухомості за подружжям ОСОБА_4 було припинено. Позивачам стало про це відомо через те, що 08.08.2025 до ОСОБА_1 надійшло повідомлення від ТОВ «КОМПЛЕКС «ДЕПАРТАМЕНТ ОХОРОНИ ЛТД» про розірвання Договору №5826 (ОТС) від 01.05.2025
Вважають наказ Міністерства юстиції України від 07.08.2025 № 2156/5 незаконним, таким, що підлягає скасуванню з огляду на наступне.
За результатами розгляду справи № 367/6134/19 Ірпінський міський суд Київської області ухвалив рішення від 01.04.2024 про часткове задоволення позову   ОСОБА_3  до   ОСОБА_5 ,   ОСОБА_2 ,   ОСОБА_1 , треті особи:   ОСОБА_6 , приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук І.В., про визнання недійсним договору в частині покупця та витребування майна. Визнано частково недійсними у частині покупця укладені 17 липня 2017 року між   ОСОБА_6  та   ОСОБА_5  договора купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки площею 0,05 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , перевівши право покупця за цим договором на  ОСОБА_3 .. Витребувано вищевказані житловий будинок та земельну ділянку з чужого незаконного володіння в   ОСОБА_2  та  ОСОБА_1 ..
Постановою Київського апеляційного суду від 29.08.2024 у справі №367/6134/19 апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення місцевого суду залишено без змін.
Незважаючи на те, що ОСОБА_1 уже через 6 днів після ухвалення постанови судом апеляційної інстанції (04.09.2024) було подано до Верховного Суду касаційну скаргу та клопотання про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 29 серпня 2024 року у справі №367/6134/19 до закінчення її перегляду в касаційному порядку, 01.10.2024 ОСОБА_3 переоформила право власності на нерухоме майно на підставі постанови апеляційного суду попри наявність арешту, що був накладений ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17.12.2020 у іншій справі № 367/8026/19.
Станом на момент подання позовної заяви розгляд справи №367/8026/19 продовжується в суді першої інстанції та питання по суті спору не було вирішено.
Постановою Верховного Суду від 05.03.2025 у справі №367/6134/19 рішення місцевого суду та постанову апеляційного суду було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Отже, хоча судову справу і не було вирішено Верховним Судом по суті, однак правовстановлюючий документ, на підставі якого ОСОБА_3 провела перереєстрацію спірного майна, було скасовано 
З огляду на вищевикладене, ураховуючи висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 367/6134/19, державним реєстратором Козинської селищної ради Київської області Марченко А.В. 24.04.2025 були ухвалені спірні рішення №78555021 та №78555417 та внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на підставі договору купівлі-продажу об`єктів нерухомості, виданим приватним нотаріусом Боднар Н.В, відповідно, щодо: житлового будинку, а саме: у розмірі 1/2 частки за   ОСОБА_2  (номер відомостей 59602225); у розмірі 1/2 частки за   ОСОБА_1 , (номер відомостей 59602285); земельної ділянки, а саме: у розмірі 1/2 частки за   ОСОБА_2 , (номер відомостей НОМЕР_1 ); у розмірі 1/2 частки за   ОСОБА_1 , (номер відомостей 59602597).
Не погодившись із викладеним, ОСОБА_3 подала скаргу на рішення державного реєстратора Козинської селищної ради Київської області Марченко А.В. від 08.05.2025 вх.№СК-1762-25 з вимогою визнати ухваленими з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анулювати рішення від 24.04.2025 №78555021 та №78555417 державного реєстратора Козинської селищної ради Київської області.
Аргументуючи скаргу, ОСОБА_3 стверджувала, що під час проведення реєстраційних дій державний реєстратор мала врахувати те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформація про обтяження №39935520 від 28.12.2020 – арешт нерухомого майна, який зареєстрований на підставі ухвали місцевого суду, та відмовити у державній реєстрації прав, оскільки відповідно до пункту 6 частини першої статті 24 Закону наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом є підставою для відмови у державній реєстрації прав.
Окрім цього, ОСОБА_3 зазначила, що постановою Верховного Суду не вирішено питання по суті позовних вимог у справі №367/6134/19, не визначено право на будинок ні за ким зі сторін, тобто не створено юридичних наслідків (ст. 416 ЦПК України), також не допущено поворот виконання рішення.
Скориставшись правом подати письмові пояснення по суті скарги на рішення державного реєстратора, адвокатом подружжя Іванових Проскурня Т.В. було подано письмові пояснення від 25.05.2025 р. № 01-25/05/2025. У поясненнях зазначалося, що, по-перше, ОСОБА_3 сама 01.10.2024 зареєструвала права на об`єкти нерухомості за собою попри наявність обтяжень на нерухоме майно, по-друге, відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 24 Закону відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної в пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі, зокрема, державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно або витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, а по-третє, скасоване Верховним Судом судове рішення, що фактично було правовстановлюючим документом для реєстрації права власності ОСОБА_3 , не може породжувати правових наслідків.
За результатами розгляду всіх матеріалів, поданих у цій справі, як уже зазначалось раніше, наказом Міністерства юстиції України від 07.08.2025 № 2156/5 було задоволено скаргу на рішення державного реєстратора, визнано прийнятими з порушеннями Закону та анульовано рішення державного реєстратора Козинської селищної ради Київської області від 24.04.2025 №№ 78555021, 78555417 на підставі висновку Центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 01.08.2025 № 1732-33.1.1-25.
В обґрунтування свого висновку Колегія зазначила, що реєстратор здійснила перереєстрацію спірного майна на підставі рішення суду, що не може бути правовстановлюючим документом та за наявності арешту (п.24, 25).
З огляду на викладене, завдяки неправомірному наказу відповідача, об`єкти нерухомості є зареєстрованими за ОСОБА_3 на підставі скасованого Верховним Судом рішення суду. Саме тому позивачі вважають що Колегія, задовольняючи скаргу на рішення державного реєстратора, належним чином не обґрунтувала причину її задоволення, відповідно, наказ відповідача є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, з огляду на норми чинного законодавства.
Крім того, вказує, що висновок Центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції був прийнятий 29 липня 2025 року, тобто на 36 днів пізніше за максимальний дозволений строк, передбачений Законом.
Ухвалою суду від 03.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
24.11.2025 від Міністерства юстиції України надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що Міністерство юстиції України під час розгляду скарг перевіряє лише правильність оскаржуваних реєстраційних дій та не встановлює або спростовує факт набуття чи припинення майнових прав позивачів.
Визначений позивачем відповідач - Міністерство юстиції України не оспорює майнові права або право власності позивачів чи іншої особи, а здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації і розглядає скарги на рішення, дії державних реєстраторів, подані особами, які не визнають або ж оспорюють набуття, зміну чи припинення речового або корпоративного права заявника. Подібна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03.03.2021 у справі № 707/477/20.
Оскільки оскаржувані рішення прийняті державним реєстратором Марченко А.В. за наявності підстави для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, передбаченої пунктом 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на реєстрації, майно та їх обтяжень», та з порушенням загальної засади державної реєстрації прав, визначеної пунктом 1 частини першої статті 3 Закону щодо гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, то допущені при його прийнятті порушення не є формальною (несуттєвою) помилкою та впливають на об`єктивність, достовірність та повноту відомостей Державного реєстру прав, тому враховуючи, що відновлення порушеного права неможливе шляхом прийняття Міністерством юстиції України рішень, передбачених пунктами 2 і 3 частини сьомої статті 37 Закону, оскаржувані рішення підлягають анулюванню.
Під час розгляду скарги Колегія не встановлює обставини, що передували підготовці поданих державному реєстратору документів та достовірність даних, зазначених документах, а лише надає правову оцінку діям самого державного реєстратора.
Державний реєстратор проводить реєстраційні дії виключно на підставі поданих йому документів та відомостей, які передбачені законом.
Міністерство юстиції не встановлює право власності та не порушує його, оскільки під час розгляду скарги на рішення державного реєстратора Колегією розгляд був спрямований лише щодо факту порушення ОСОБА_7 під час здійснення оскаржуваних реєстраційних дій.
Крім того, Міністерство юстиції перевіряє правомірність реєстраційних дій на момент їх вчинення.
Статтею 24 Закону № 1952-IV, дійсно, передбачена така підстава для відмови в державній реєстрації прав, як наявність зареєстрованого обтяження речових прав на нерухоме майно, разом з тим, згідно усталеної практики Верховного Суду державна реєстрація не є способом набуття чи відчуження права власності, а виступає лише засобом підтвердження фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі визначених законом документів.
При розгляді скарги на рішення державного реєстратора Мін`юст не вправі вирішувати спір між сторонами, зокрема робити висновки про права сторін на майно.
Крім того, звертають увагу, на те, що суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) Мін`юста поза межами перевірки за критеріями, визначеними у статті 19 Конституції України та за наслідками вчинених у відповідності до статті 34 Закону дій.
Таким чином, Наказ Міністерства юстиції України №2156/5 від 07.08.2025 «Про задоволення скарги» є законним та правомірним.
Крім того, вказують, що порушення Мін`юстом строку розгляду скарги у сфері державної реєстрації не може вважатися єдиною та безумовною підставою для скасування наказу Мін`юсту.
Також зазначають, з урахуванням правових висновків Верховного Суду, належним відповідачем у цій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої було здійснено аналогічний запис у Реєстрі. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2025 у справі № 910/2546/22, мають значення для правильного вирішення вказаної справи та фактично підтверджують доводи Мін`юсту, викладені у відзиві.
Враховуючи, що позивачем не надано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, Міністерство просить суд відмовити у відшкодуванні позивачу судових витрат на підставі частини другої статті 134 ЦПК України.
01.12.2025 від представника позивачів надійшла відповідь на відзив, за змістом якої зазначено, що позивачами жодним чином не заперечується той факт, що Міністерство юстиції України не встановлює або спростовує факт набуття чи припинення майнових прав позивачів. Натомість, до повноважень Мін`юсту належить визначення (не)правомірності в рішеннях/діях/бездіяльності державних реєстраторів стосовно забезпечення відповідності між документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація та документами, що вже містяться в Державному реєстрі прав. Саме тому не можна заперечувати відповідальність Мін`юсту в межах цієї справи.
Щодо тверджень відповідача про те, що під час розгляду скарги Колегія ніби не встановлює обставини, що передували підготовці поданих державному реєстратору документів та достовірність даних, зазначених у документах, а лише надає правову оцінку діям самого державного реєстратора, державний реєстратор проводить реєстраційні дії виключно на підставі поданих йому документів та відомостей, які передбачені законом, не можна погодитися з такими, адже в силу пункту 9 Порядку № 1128 під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує: 1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту; 2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах; 3) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні; 4) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації; 5) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.
Отже, хоча законом прямо не передбачено встановлення Колегією обставин, що передували підготовці поданих державному реєстратору документів та достовірності даних, зазначених у документах, такі функції застосовуються по відношенню до матеріалів скарги, письмових пояснень заінтересованих осіб (п. 12 Порядку № 1128) та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду. По суті, така група матеріалів включає в собі першу у фактичному розумінні, а твердження відповідача про відсутність потреби встановлювати достовірність даних, зазначених у документах, загалом є хибним, адже суперечить об`єктивному розгляду скарги.
Отже, з огляду на те, що відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 24 Закону відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі, зокрема, державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно або витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, скасування відповідного рішення - є безумовною підставою для здійснення державної реєстрації речових прав, незалежно від існування зареєстрованих обтяжень на майно.
Крім того, 01.12.2025 до суду від представника позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Проскурні Т.В. за допомогою системи «Електронний суд» надійшло клопотання про залучення співвідповідача, у якому остання просила:
- залучити третю особу - ОСОБА_3 до участі у справі у якості співвідповідача;
- у зв`язку із чим змінити предмет позову та прийняти заяву позивачів про зміну позовних вимог у наступній редакції:
«1. Визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 07.08.2025 р. № 2156/5 «Про задоволення скарги».
2. Скасувати запис про право власності ОСОБА_3 від 01.10.2024 № 56919674, вчинений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 75333217 від 01.10.2024, прийнятий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Котиком Денисом Івановичем на підставі рішення суду від 01.04.2024 у справі №367/6134/19 та постанови Київського апеляційного суду від 29.08.2024 у справі №367/6134/19 та поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запис про право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на житловий будинок, а саме: у розмірі 1/2 частки за ОСОБА_2 (номер відомостей 59602225); у розмірі 1/2 частки за ОСОБА_4 ;
- скасувати запис про право власності ОСОБА_3 від 01.10.2024 № 56919719, вчинений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 75333217 від 01.10.2024, прийнятий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Києва Котиком Денисом Івановичем на підставі рішення суду від 01.04.2024 у справі №367/6134/19 та постанови Київського апеляційного суду від 29.08.2024 у справі №367/6134/19 та поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером 3210800000:01:029:0204, площею 0,05 га, а саме: у розмірі 1/2 частки за ОСОБА_2 (номер відомостей 59602549); у розмірі 1/2 частки за ОСОБА_1 (номер відомостей НОМЕР_2 );
- стягнути з Міністерства юстиції України (місцезнаходження: вул. Архітектора Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код: 00015622) та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати».
10.12.2026 від Міністерства юстиції України надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому звернуто увагу суду, що предметом розгляду справи є зокрема наказ Міністерства юстиції України, прийнятий за результатами розгляду скарги на дії державного реєстратора.При розгляді скарги на рішення державного реєстратора Міністерство юстиції України не вправі вирішувати спір між сторонами, зокрема робити висновки про права сторін на майно.Міністерство юстиції України не оспорює майнові права або право власності позивачів чи іншої особи, а здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації і розглядає скарги на рішення, дії державних реєстраторів, подані особами, які не визнають або ж оспорюють набуття, зміну чи припинення речового або корпоративного права заявника.
Визначений позивачем відповідач - Міністерство юстиції України не оспорює майнові права або право власності позивачів чи іншої особи, а здійснює контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації і розглядає скарги на рішення, дії державних реєстраторів, подані особами, які не визнають або ж оспорюють набуття, зміну чи припинення речового або корпоративного права заявника.
Подібна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03.03.2021 у справі №707/477/20.
Ухвалою суду від 19.02.2026 клопотання представника позивачів задоволено. Залучено  ОСОБА_3 до участі у справі у якості співвідповідача. У подальшому розглядати справу з урахуванням зміни предмету позову   ОСОБА_1  та   ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Проскурня Т.В. до Міністерства юстиції України,   ОСОБА_3 , третя особа - державний реєстратор Козинської селищної ради Марченко А.В., про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України, скасування та поновлення записів про право власності.
Відповідач ОСОБА_3 та третя особа державний реєстратор Козинської селищної ради Марченко А.В., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судові засідання не з`являлися, жодних заяв або клопотань, у тому числі про відкладення судового розгляду, від них не надходило.
Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
На підставі наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи.
Під час судового розгляду представник позивачів підтримала позовну заяву у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у письмових заявах по суті справи, зауважила, що у справі №367/6134/19 позовну заяву   ОСОБА_3  до   ОСОБА_5 , треті особи:   ОСОБА_2 ,   ОСОБА_1 ,   ОСОБА_6 , приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук І.В., про визнання договору недійсним в частині покупця, визнання покупцем за договором купівлі-продажу та про усунення перешкод в користуванні майном шляхом вселення ухвалою суду від 16.04.2026 залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Представник відповідача Міністерства юстиції України під час судового розгляду заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним у письмовій заяві по суті.
Заслухавши представника позивача та представника відповідача, розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд дійшов такого висновку.
Встановлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01.04.2024 у цивільній справі № 367/6134/19 було частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук І.В., про визнання недійсним договору в частині покупця та витребування майна. 
Визнано частково недійсним у частині покупця укладений 17 липня 2017 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук І.В., реєстровий номер: 707, перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Визнано частково недійсним у частині покупця укладений 17 липня 2017 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0, 05 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; кадастровий номер 3210800000:01:029:0204, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Іщук І.В., реєстровий номер: 708, перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Витребувано житловий будинок, що на АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,05 га, що розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3210800000:01:029:0204, які є предметом договору купівлі-продажу від 17 липня 2017 року, з чужого незаконного володіння в ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , та ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 
Постановою Київського апеляційного суду від 29.08.2024 у справі №367/6134/19 апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Таким чином рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01.04.2024 набрало законної сили 29.08.2024.
01.10.2024 ОСОБА_3 на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01.04.2024, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 29.08.2024 у справі №367/6134/19 зареєструвала за собою право власності на спірний житловий будинок та земельну ділянку.
Постановою Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.03.2025 у справі №367/6134/19 рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01.04.2024 та постанову Київського апеляційного суду від 29.08.2024 скасовано, справ направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
На підставі постанови Верховного Суду від 05.03.2025 у справі №367/6134/19 державним реєстратором Козинської селищної ради Київської області Марченко А.В. 24.04.2025 були ухвалені рішення №78555021 та №78555417 та внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності на підставі договору купівлі-продажу об`єктів нерухомості, виданим приватним нотаріусом Боднар Н.В., відповідно, щодо: житлового будинку, а саме: у розмірі 1/2 частки за ОСОБА_2 (номер відомостей 59602225); у розмірі 1/2 частки за ОСОБА_1 , (номер відомостей НОМЕР_6 ); земельної ділянки, а саме: у розмірі 1/2 частки за ОСОБА_2 , (номер відомостей НОМЕР_1 ); у розмірі 1/2 частки за ОСОБА_1 , (номер відомостей 59602597).
Не погодившись із реєстрацію прав власності за Івановими, ОСОБА_3 подала скаргу на рішення державного реєстратора Козинської селищної ради Київської області Марченко А.В. від 08.05.2025 вх.№СК-1762-25 з вимогою визнати ухваленими з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анулювати рішення від 24.04.2025 №78555021 та №78555417 державного реєстратора Козинської селищної ради Київської області.
В обгрунтування скарги ОСОБА_3 вказала, що державний реєстратор мала врахувати те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформація про обтяження №39935520 від 28.12.2020 – арешт нерухомого майна, який зареєстрований на підставі ухвали місцевого суду, та відмовити у державній реєстрації прав, оскільки відповідно до пункту 6 частини першої статті 24 Закону№ 1952-IV наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом є підставою для відмови у державній реєстрації прав.
Окрім цього, ОСОБА_3 зазначила, що постановою Верховного Суду не вирішено питання по суті позовних вимог у справі №367/6134/19, не визначено право на будинок ні за ким зі сторін, тобто не створено юридичних наслідків (ст. 416 ЦПК України), також не допущено поворот виконання рішення.
Наказом Міністерства юстиції України від 07.08.2025 № 2156/5 було задоволено скаргу на рішення державного реєстратора, визнано прийнятими з порушеннями Закону №1952-IV та анульовано рішення державного реєстратора Козинської селищної ради Київської області від 24.04.2025 №№ 78555021, 78555417 на підставі висновку Центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції від 01.08.2025 №1732-33.1.1-25.
В обґрунтування свого висновку Колегія зазначила, що реєстратор здійснила перереєстрацію спірного майна на підставі рішення суду, що не може бути правовстановлюючим документом та за наявності арешту (п.24, 25).
На підставі спірного Наказу відповідача державну реєстрацію прав на об`єкти нерухомості за подружжям ОСОБА_4 було припинено. 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
Відповідно до частин першої, дев`ятої, десятої статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі – Закон №1952-IV) рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
Оскарження рішення, дії або бездіяльності державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав до Міністерства юстиції України є додатковим механізмом захисту права власності. Таке оскарження може бути оперативним механізмом захисту державою порушених помилковими діями та рішеннями державного реєстратора прав власника, однак не може підміняти собою судовий розгляд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 916/4093/21, провадження № 12-69гс23).
Згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 2 Закону № 1952-IV державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Пунктом 1 частини першої статті 4 Закону № 1952-IV закріплено, що державній реєстрації підлягають, зокрема, право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості.
Відповідно до частини третьої статті 10 Закону № 1952-IV державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема, відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, залишення заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону № 1952-IV державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.
Відповідно до частини другої статті 12 Закону № 1952-IV відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.
Пунктами 4, 5 частини першої статті 18 Закону № 1952-IV закріплено, що державна реєстрація прав проводиться у певному порядку, складовою частиною якого є 4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для залишення заяви без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для залишення заяви без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав).
У частині третій статті 26 Закону № 1952-IV зазначається, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню, крім випадків, передбачених пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону.
Відповідно до частини десятої статті 37 Закону № 1952-IV порядок розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації прав, територіальних органів Міністерства юстиції України визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1128 «Про затвердження Порядку розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції» (далі - Порядок) розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом.
Пункт 9 Порядку передбачає, що під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань, у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує, зокрема, чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах. 
В абзаці 3 частини третьої статті 26 Закону № 1952-IV зазначається, зокрема, що в разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України. 
Згідно з частиною першою статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Пред?явлення власником нерухомого майна вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 100), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19, пункт 10.29)), від 23 листопада 2021 року № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21, пункт 152), від 29 листопада 2023 року (провадження № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22, пункт 55).
У постановах від 20.02.2018 у справі № 917/553/17, від 03.04.2018 у справі № 922/1645/18 Верховний Суд зазначив наступне: Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів, поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.
Згідно із частиною 5 цієї ж статті Закону відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Посилаючись саме на вказану норму, а також на обставини щодо чинності публічної дії про державну реєстрацію за позивачем права власності на спірне нерухоме майно та рішення державного реєстратора (згідно з витягом від 11.02.2009), Позивач – скаржник обґрунтовує право власності на спірне нерухоме майно.
Однак скаржником не враховано положення частини 2 статті 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до яких записи, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Отже, законодавцем врегульована правова ситуація у разі невідповідності відомостей, що внесені та містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, наявним чинним та нескасованим правовстановлюючим документам.
Державний реєстратор на підставі ст. 26 Закону № 1952-IV наділений повноваженням виносити рішення про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, якщо в судовому порядку розірвано договір купівлі-продажу, за яким відбувся перехід права власності на нерухоме майно (Постанова КГС ВС від 05.12.2019 у справі № 906/208/19).
Застосовуючи аналогічний підхід до правовідносин, у яких правовстановлюючим документом та первинною підставою для реєстрації права власності виступало судове рішення, його подальше скасування Верховним Судом є безумовною підставою для скасування відповідного реєстраційного запису державним реєстратором, оскільки правова підстава набуття такого права припинила своє існування.
Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 24.1.2020 у справі № 910/10987/18 зазначила наступне: відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. 
Пунктом 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. 
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.
Отже, суд дійшов висновку, що розгляд скарги на рішення державного реєстратора Козинської селищної ради Київської області був здійснений всупереч положенням пункту 9 Порядку. Колегією не було взято до уваги, що постановою Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 367/6134/19 було скасовано правовстановлюючий документ, на підставі якого відбулась реєстрація права власності за скаржницею ОСОБА_3 , що призвело до реєстрації прав на об`єкти нерухомості за скаржницею на підставі скасованого правовстановлюючого документу.
Велика Палата Верховного Суду у пункті 7.17 постанови від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 зазначила, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19) сформульовано висновки, що якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення; у разі скасування незаконного судового рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду; це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек; договір іпотеки (права й обов`язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек. Близькі за змістом висновки сформульовані також у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-1193цс15 та Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 643/18839/13-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 643/12557/16-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 643/19761/13-ц.
У постанові Верховного Суду від 12.01.2021 у справі № 922/3042/16 зазначається, що суть державної реєстрації прав – це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами (аналогічну правову позицію було висловлено в постановах Верховного Суду від 26.04.2018 у справі № 911/1817/17, від 12.01.2021 у справі № 922/3042/16, від 04.05.2018 у справі № 911/3086/17, від 18.08.2021 у справі № 910/17777/19).
З огляду на викладене, свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється чи припиняється, тобто, оскаржуване свідоцтво про право власності не породжує виникнення у відповідача відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності, видається на підтвердження наявності права і є дійсним, допоки чинною є правова підстава його видачі.
Оскільки правовстановлюючі документи, якими скаржник обґрунтовує набуття права власності на нерухоме майно, скасовані, колегія судів погоджується з висновками судів про те, що свідоцтво, яким посвідчено вже неіснуюче право власності відповідача 2, не відповідає вимогам закону щодо відповідності зазначених у ньому відомостей дійсним обставинам, пов`язаним з переходом права власності на об`єкт, тому не може вважатись дійсним, і позов прокурора про визнання його недійсним повністю узгоджуються із вказаними нормами чинного законодавства.
Аналогічної позиції Верховний Суд дотримувався в постанові від 17.10.2023 у справі №910/21220/21, у якій колегія суддів погодилася з висновком суду апеляційної інстанції про те, що записи щодо реєстрації за позивачем у 2009 році права власності на нерухоме майно на підставі правовстановлюючого документу, який згодом скасовано, не свідчить про набуття позивачем права власності на зазначене майно. 
На підтвердження викладеного, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має. 
Таким чином, державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності (постанови Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №916/2791/13, від 23.06.2020 у справі № 680/214/16-ц, від 20.07.2022 у справі № 923/196/20).
Так, у постанові від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовну презумпцію права власності такої особи.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що державним реєстратором Козинської селищної ради Марченко А.В було взято до уваги, що права на об`єкти нерухомості були зареєстровані за позивачами на підставі дійсного договору та правомірно поновлені через скасування рішення суду, яким встановлювалося право власності за ОСОБА_3 . Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді, коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 у справі № 759/24061/19).
Державна реєстрація права власності має похідний характер від набуття відповідного права. Аналогічний підхід є і до реєстрації припинення права власності. Наявність судового рішення про визнання правовстановлюючого документа недійсним є підставою для скасування відповідних записів у державному реєстрі щодо наявності у відповідної особи права власності чи речового права. Водночас відсутність такого запису, за наявності судового рішення, яке набрало законної сили, не означає, що особа продовжує бути власником або користувачем певного майна (постанова Верховного Суду від 30.07.2025 у справі № 369/15556/19).
Ураховуючи вищезазначене, суд зауважує, що правовстановлюючими документами, які втратили чинність (та відповідно посвідчують право власності, що припинилося), можуть виступати не лише договори, а й судові рішення за якими було набуто право власності. Саме судове рішення є визначальним актом щодо здатності оспорюваного правочину породжувати юридичні наслідки. Відтак, судові рішення та договори у рівній мірі можуть встановлювати, змінювати та припиняти правові відносини. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 05.02.2019 у справі № 922/5022/15. 
З огляду на викладене, однією з функцій у діяльності державних реєстраторів є забезпечення відповідності між даними, що подаються як підстава для реєстрації речових прав, та відомостями, що вже містяться в Державному реєстрі прав. Пріоритет у цьому відношенні мають, як було попередньо встановлено, відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. Державний реєстратор повинен був встановити такі пріоритетні відомості та здійснити державну реєстрацію прав у законний спосіб. Відповідно, у цьому питанні до компетенції Мін`юсту належить встановлення законності та правильності визначення державним реєстратором відомостей, на підставі яких він здійснив державну реєстрацію прав та фактичне визначення підстав для такої реєстрації; визначити (не)правомірності в рішеннях/діях/бездіяльності державних реєстраторів стосовно забезпечення відповідності між документами, на підставі яких проводиться державна реєстрація та документами, що вже містяться в Державному реєстрі прав. 
У справі № 910/2546/22, на яку посилались обидві сторони у своїх заявах по суті справи, Велика Палата Верховного суду виснувала, що після скасування судового рішення, на підставі якого відбулася реєстрація у Реєстрі записів про державну реєстрацію прав оренди та суборенди, третя особа мала право оспорити державну реєстрацію прав оренди та суборенди позивачів на спірні земельні ділянки і звернутися зі скаргою до Мін`юсту. З тексту вищенаведеної постанови вбачається, що Міністерство юстиції України врахувало аргумент скаржника про те, що судовий акт, яким було незаконно припинено право суборенди скаржника, був скасований судом апеляційної інстанції, у результаті чого колегія склала висновок, яким рекомендувала повністю задовольнити скаргу та скасувати прийняті державними реєстраторами рішення. На підставі висновку колегії Мін`юст видав Наказ, яким повністю задовольнив Скаргу з Доповненнями.
До того ж, якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних прав, і такі правовідносини мають майновий характер або пов`язані з реалізацією майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 361/2965/15-а, від 09 листопада 2021 року у справі № 542/1403/17).
Стосовно реєстрації речових прав на підставі судового рішення за наявності обтяжень (на підставі пункту 1 частини четвертої статті 24 Закону, пункту 9 частини першої статті 27 Закону), суд дійшов наступних висновків. 
Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 17.12.2020 у справі №367/8026/19 до набрання законної сили рішення суду в цивільній справі № 367/6134/19 було накладено арешт на об`єкти нерухомості, щодо яких здійснювались реєстраційні дії. 
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 24 Закону відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі, зокрема, державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно на підставі рішення суду щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно або витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння. 
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 27 Закону № 1952-IV (державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості). 
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що рішення суду щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно або витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є безумовною підставою для здійснення державної реєстрації речових прав, незалежною від існування зареєстрованих обтяжень на майно. 
Отже, закріплена у пункті 9 частини першої статті 27 та пункті 1 частини четвертої статті 24 Закону № 1952-IV право реєстрації речових прав на підставі судового рішення за наявності обтяжень, прямо вказує на аналогічну правомірність скасування такої реєстрації у разі скасування відповідного судового рішення судом вищої інстанції. Наявність обтяжень у такому випадку не може слугувати підставою для відмови у скасуванні реєстраційного запису, правова підстава якого анульована в судовому порядку.
До того ж, з інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав від 08.08.2025 №438705823 та від 01.10.2025 №397400987, що містяться у матеріалах справи, вбачається, що зареєстровані на підставі ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 17.12.2020 у справі №367/8026/19 обтяження не скасовувались державним реєстратором під час вчинення спірних реєстраційних дій, що свідчить про правомірність дій державного реєстратора.
Оскільки в цій справі суд дійшов висновку про визнання незаконним і скасування наказу Міністерства юстиції України від 07.08.2025 №2156/5 «Про задоволення скарги», то наслідком такого рішення є поновлення позивачів у своїх правах, а отже позовні вимоги про скасування записів про право власності   ОСОБА_3  та поновлення записів про право власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.
Оскільки судом задоволено позовні вимоги позивачів в частині немайнових вимог, пред`явлених до Міністерства юстиції України, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України вказані витрати по сплаті судового збору за немайнову вимогу підлягають стягненню з відповідача Міністерства юстиції України на користь позивачів.
На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про державну реєстрацію речових прав», ст. ст. 2, 4, 81, 89, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє адвокат Проскурня Тетяна Володимирівна до Міністерства юстиції України, ОСОБА_3 , третя особа - державний реєстратор Козинської селищної ради Марченко Анастасія Володимирівна, про визнання незаконним та скасування наказу Міністерства юстиції України, скасування та поновлення записів про право власності – задовольнити частково.
Визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 07.08.2025 №2156/5 «Про задоволення скарги».
Стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування понесених витрат зі сплати судового збору 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.
Стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування понесених витрат зі сплати судового збору 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складений 07.07.2026 у зв`язку із перебуванням головуючого судді у відпустці в період з 22.06.2026 по 26.06.2026 включно.

Повне ім`я (найменування) учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Позивач: ОСОБА_2 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 
Представник позивача: адвокат Проскурня Тетяна Володимирівна, адреса робочого місця адвоката: 01133, м. Київ, бул. Лесі Українки, буд. 34, оф.408/5, РНОКПП НОМЕР_7 .
Відповідач: Міністерство юстиції України, адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Архітектора Городецького, буд. 13, ЄДРПОУ 00015622.
Відповідач: ОСОБА_3 ,адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 
Третя особа: державний реєстратор Козинської селищної ради Марченко Анастасія Володимирівна, адреса місцезнаходження: 08711 Київська область, Обухівський район, с. Козин, вул. Партизанська, буд. 2, ЄДРПОУ 04362697.

Суддя          М.О. Ткаченко