ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/64/26 Справа № 182/6839/21 | | Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2026 року м. Кривий Ріг
справа № 182/6839/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Остапенко В.О.,
суддів Акуленка В.В., Бондар Я.М.
секретар судового засідання Дяченко О.П., 
сторони:
позивач Нікопольська окружна прокуратура Дніпропетровської області, в інтересах Дніпропетровської обласної державної адміністрації, 
відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головне Управління Держгеокадастра у Дніпропетровській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року, яке ухвалено суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. у м. Нікополі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні,

ВСТАНОВИВ: 

В жовтні 2021 року Нікопольська окружна прокуратура Дніпропетровської області, в інтересах Дніпропетровської обласної державної адміністрації, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Головного Управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа - Державне спеціальне господарське підприємство «Ліси України», про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою, шляхом її повернення в якому просила суд визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 01 квітня 2021 року за № 4-2845/15-21-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність»; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 09 серпня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ричкою К.Ю. за № 3853, предметом якого є земельна ділянка, площею 2,0 га, кадастровим номером 1222985500:01:001:0116, з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку (номер запису про право 43399467); усунути перешкоди у здійсненні Дніпропетровською обласною державною адміністрацією - обласною військовою адміністрацією права користування та розпорядження земельною ділянкою лісогосподарського призначення, площею 2,0 га, кадастровим номером 1222985500:01:001:0116, яка розташована на території Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, шляхом її витребування на користь держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації - обласної військової адміністрації з правом постійного користування ДСГП «Ліси України» із незаконного володіння ОСОБА_2 ; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 2 га, кадастровим номером 1222985500:01:001:0116 у Державному земельному кадастрі, а також стягнути з відповідачів у справі на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що земельна ділянка, площею 2,0 га, кадастровим номером 1222985500:01:001:0116, до її передачі, згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 01 квітня 2021 року № 4-2842/15-21-СГ у приватну власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства, мала лісогосподарське призначення. Внаслідок цього відбулась незаконна зміна цільового призначення землі. Дана земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення та розташована у 51 кварталі, виділ 3 ДСГП «Ліси України». 
За таких обставин «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокуратури до суду з вимогою усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - зміни цільового призначення земель лісогосподарського призначення та передачі у приватну власність лісів із державної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісів - національного багатства України та лісів як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.
«Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю та ліси, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі та лісів, що незаконно вибули з такої власності. 
Нікопольською окружною прокуратурою 24 червня 2021 року за № 04/61-2201вих-21 до Дніпропетровської обласної державної адміністрації направлено запит про надання інформації з повідомленням про незаконне вилучення земель, які перебувають у віданні ДП «Марганецьке лісове господарство» та їх передачу у приватну власність для ведення особистого селянського господарства. На вказаний запит Дніпропетровська обласна державна адміністрація листом від 02 липня 2021 року повідомила, що заходи з метою усунення перешкод у користуванні шляхом повернення земельної ділянки у власність держави в судовому порядку не вживались, на сьогоднішній день можливості звернення до суду з відповідним позовом не має у зв`язку з відсутністю коштів (бюджетних асигнувань) для сплати судового збору, а також достатніх та належних доказів порушення прав та охоронюваних інтересів держави в межах спірних правовідносин. Тобто, вказаним уповноваженим органом своєчасних заходів щодо усунення перешкод у використанні земельної ділянки лісогосподарського призначення не вжито, що є підставою для звернення прокурора з цим позовом до суду в інтересах держави. 
З наведеного також вбачається, що вилучення з порушенням земельного законодавства земель лісового фонду, зміна їх цільового призначення та набуття їх у власність, порушує права та інтереси держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації використовувати спірну земельну ділянку. 
Так, окружною прокуратурою встановлено, що згідно з наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 01 квітня 2021 року № 4-2879/15-21-СГ затверджено проект землеустрою та надано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку загальною площею 2,0 га, (кадастровим номером 1222985500:01:001:0116) із земель сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Покровської сільської ради Нікопольського району. 
На підставі вказаного наказу державним реєстратором виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області 25 травня 2021 року зареєстровано за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вищевказану земельну ділянку (запис про право власності 42203533). 
У подальшому, 09 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ричкою К.Ю., за вказаним договором, ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку, площею 2,0 га, кадастровим номером 1222985500:01:001:0116, на території Покровської сільської ради Нікопольського району, про що 09 серпня 2021 року внесено запис про право власності за № 433994687 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Нікопольською окружною прокуратурою встановлено, що зазначена земельна ділянка вибула з державної власності з порушенням вимог земельного та лісового законодавства України. 
Так, відповідно до інформації ДП «Марганецьке лісове господарство» від 15 червня 2021 року № 153/03, Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства від 05 липня 2021 року № 622, наданої на запити окружної прокуратури, зазначена земельна ділянка, відповідно до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування 2014 року, входить до складу земель лісогосподарського призначення ДСГП «Ліси України». Вилучення вказаної земельної ділянки не погоджувалось. Приналежність спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення ДСГП «Ліси України» (квартал 51 виділ 3) також підтверджується інформацією та планово-картографічними матеріалами, наданими ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 17 червня 2021 року № 383 та Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням від 30 червня 2021 року № 520. 
Разом з тим, зазначена земельна ділянка, яка перебуває у державній власності та має лісогосподарське призначення, у постійного землекористувача - ДСГП «Ліси України» у встановленому порядку (статті 149-151 Земельного кодексу України) повноважним органом не вилучалась та зміна її цільового призначення не здійснювалась. 
Таким чином, наказ Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 01 квітня 2021 року за № 4-2842/15-21-СГ є незаконним та підлягає скасуванню. 
Відповідно до інформації ДП «Марганецьке лісове господарство» від 15 червня 2021 року № 153/03 Дніпропетровського обласного управління лісового та мисливського господарства від 05 липня 2021 року № 622, наданої на запити Нікопольської окружної прокуратури, спірна земельна ділянка входить до складу земель лісогосподарського призначення ДСГП «Ліси України». Вилучення вказаної земельної ділянки не погоджувалось, землевпорядна документація на адресу лісгоспу не надходила. Приналежність спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення ДСГП «Ліси України» (квартал 51 виділ 3) підтверджується інформацією та планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 2014 року, наданими Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням від 30 червня 2021 року № 520 та ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 17 червня 2021 року № 383, яке, відповідно до п.п.3.2.8 п.3 статуту Українського державного проектного лісовпорядного виробничого об`єднання затвердженого наказом Держлісагентства № 322 від 19.08.2016 року, забезпечує виконання лісовпорядних та інших робіт щодо визначення меж і внутрішньогосподарської організації територій лісового фонду, що перебувають у користуванні постійних лісокористувачів, встановлення (відновлення) на місцевості меж землеволодінь (землекористувань). 
Відповідно до листа секретаріату Кабінету Міністрів України № 26864/0/2-21 від 18 серпня 2021 року, Кабінетом Міністрів України рішень про погодження зміни цільового призначення, вилучення із державної власності спірної земельної ділянки не приймалось.
Отже, право користування ДСГП «Ліси України», відповідно до п.5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування 2014 року. 
Разом з тим, спірна земельна ділянка, яка перебуває у державній власності та має лісогосподарське призначення, у постійного землекористувача ДСГП «Ліси України» у встановленому порядку (статті 149-151 ЗК України) повноважним органом не вилучалась та зміна її цільового призначення не здійснювалась. Таким чином, враховуючи місце розташування та перебування її у користуванні ДСГП «Ліси України», з огляду на вимоги ч.2 ст.56 Земельного кодексу України, земельна ділянка, площею 2,0 га, кадастровим номером 1222985500:01:001:0116, за визначенням ст.178 ЦК України, належить до речей, що обмежені у цивільному обороті.
Посилається, що можливість передачі у приватну власність земель лісогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства законом взагалі не передбачена. Таким чином набути право власності законно на спірну земельну ділянку лісогосподарського призначення площею 2,0 га із земель державної власності не могла жодна фізична чи юридична особа, в тому числі і відповідач. Натомість останній набув таке право за формальними ознаками, який має вигляд законного, юридичне оформлення права власності відповідача на землю стало можливим у результаті прийняття рішення про державну реєстрацію прав. 
Позивач вважає, наявні підстави для звернення до суду з даним позовом, оскільки зазначені обставини є суспільним та публічним інтересом.
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року в задоволенні позу відмовлено з тих підстав, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є неефективним.
В апеляційній скарзі, Дніпропетровська обласна прокуратура, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення про повне задоволення позову та стягнути з відповідачів на користь позивача витрати зі сплати судового збору.
Скаржник зазначає, що в обґрунтування рішення суд послався на обрання прокурором неефективного способу захисту, оскільки належним способом захисту прав держави, на думку суду, є звернення до суду з вимогами про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння, ураховуючи, що держава позбавлена права володіння земельною ділянкою. Крім того, на думку суду, неналежний спосіб захисту виключає законність втручання у право приватної власності, а по-друге, пропорційність втручання в даному випадку напряму пов`язана з належним способом захисту та дотриманням у зв`язку з цим строків позовної давності, про застосування яких заявив представник відповідача (заявлений прокурором негаторний спосіб захисту виключає застосування строків позовної давності, в той час як віндикаційний спосіб захисту передбачає можливість застосування цих строків).
Оскільки право приватної власності на спірну земельну ділянку як таку, що належить до земель природно-заповідного фондів, не могло виникнути за жодних умов, належним способом захисту у спірних правовідносинах є негаторний позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, який може бути заявлений впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки. Суд першої інстанції не врахував особливий правовий статус спірної ділянки, не надав належної оцінки поданим прокурором доказам та не визначився з дійсним характером спірних правовідносин, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про необхідність подання прокурором віндикаційного, а не негаторного позову.
Посилаючись на практику Верховного Суду в аналогічних справах, апелянт вважає, що заявлений прокурором негаторний позов про повернення спірної земельної ділянки, у контексті зазначених обставин справи, спрямований на ефективне відновлення права держави на спірну земельну ділянку.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та безпідставність доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури залишити без задоволення, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 січня 2025 року залишити без змін. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Сільванович Г.Б., зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Дніпропетрвоської обласної прокуратури прокурора Кочнєвої В.С., яка підримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника Дніпропетровської обласної державної адміністрації - Білу О.А., яка підримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - ТОВ «ЗЕМІНВЕСТ АГРО», яка залучена до участі у справі ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 серпня 2026 року, - адвоката Федорка О.О., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін рішення суду першої інстнації, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 належала земель ділянка, площею 2,0 га, з кадастровим номером 1222985500:01:001:0116. На підставі наказу, державним реєстратором виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області 18 травня 2021 року зареєстровано за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вищевказану земельну ділянку (запис про право власності 42203533). 
На підставі вказаного наказу державним реєстратором виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області 18 травня 2021 року зареєстровано за ОСОБА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на вищевказану земельну ділянку (запис про право власності 42203533). 
У подальшому, 09 серпня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ричкою К.Ю., за вказаним договором, ОСОБА_2 набув право власності на земельну ділянку, площею 2,0 га, кадастровим номером 1222985500:01:001:0116, на території Покровської сільської ради Нікопольського району, про що 09 серпня 2021 року внесено запис про право власності за № 433994687 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Підставою для звернення до суду з даним позовом стали обставини, які, на думку позивача, свідчать про те, що земельна ділянка, площею 2,00 га, кадастровим номером 1222985500:01:001:0116, належить до земель лісового фонду. 
Відповідно листа ДП «Марганецьке лісове господарство» земельна ділянка, кадастровим номером 1222985500:01:001:0116, відноситься до земель лісового фонду. При цьому, землевпорядна документація для погодження вказаної земельної ділянки на розгляд до лісгоспу не надходила, інвентаризація земель лісового фонду не проводилась.
У даній справі спір виник з приводу усунення власнику Державі, в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації, у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, площею 2,00га, кадастровий номер 1222985500:01:001:0116, яка розташована на території Покровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, шляхом визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 01 квітня 2021 року № 4-2879/15-21 СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність», визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 09 серпня 2021 року, укладеного між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , та її витребування на користь Держави, в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації, із незаконного володіння ОСОБА_2 .
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка зареєстрована за ОСОБА_2 , а прокурор позовних вимог про витребування спірної земельної ділянки не заявив, тому заявлені ним позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання недійсним рішення, скасування державної реєстрації права власності та повернення спірної земельної ділянки не є ефективним способом захисту права.
Суд указав, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, тому належним способом захисту порушених прав є звернення до суду з віндикаційним позовом про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстровано, натоміть, прокурор звернувся до суду із негаторним позовом.
Обрання неефективного способу захисту є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, апеляційний суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах Дніпропетровської обласної державної адміністрації, з таких підстав.
За принципом диспозитивності визначення відповідачів, предмета і підстав позову є правом позивача, а суд у господарському чи цивільному судочинстві не вправі з власної ініціативи залучати іншого відповідача / співвідповідача до участі у справі.
Водночас установлення належності відповідачів є обов`язком суду, який той виконує під час розгляду справи, навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (тобто ex officio), та має ґрунтуватися передусім на аналізі природи спірних правовідносин і позовних вимог.
Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор) та яка звернулася до суду з відповідним позовом, а відповідачем - особа, яка, за твердженням позивача, повинна виконати зобов`язання (боржник). Схожі висновки Велика Палата Верховного Суду викладала у пунктах 46, 47, 76 постанови від 18 грудня 2024 року у справі № 907/825/22.
Визначення в позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) повинне відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі № 686/20282/21).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач, тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Схожі висновки викладені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (пункт 27) та від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (підпункт 33.2).
Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріальних правовідносин, тобто особа, за рахунок якої можна задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у пункті 39 постанови від 26 лютого 2020 року у справі № 304/284/18 та пункті 8.10 постанови від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20).
Задля остаточного вирішення спору і захисту порушеного права за результатами судового розгляду справи сторонами в судовому процесі мають бути саме сторони у спірних матеріальних правовідносинах, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Схожий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у пункті 80 постанови від 18 грудня 2024 року у справі № 907/825/22.
У справі, яка переглядається, прокурор в жовтні 2021 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головного Управління Держгеокадастра у Дніпропетровській області, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою, шляхом її витребування із незаконного володіння ОСОБА_2 . 
За клопотанням ТОВ «ЗЕМІНВЕСТ АГРО», судом апеляційної інстанції останнє залучено до участі в якості, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів з тих підстав, що 04 липня 2024 року, на підставі Договору Акту приймання - передачі земельних ділянок до статуного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕМІНВЕСТ АГРО» від 04 липня 2024 року, ТОВ «ЗЕМІНВЕСТ АГРО» набуло у власність земельну ділянку площею 2,0 га, кадастровим номером 1222985500:01:001:0116.
Таким чином, на момент ухвалення оскаржуваного рішення, вказаний спір безпосередньо стосується прав та обов`язків ТОВ «ЗЕМІНВЕСТ АГРО», та останнє було належним відповідачем у справі, як є суб`єкт матеріальних правовідносин, тобто особа, за рахунок якої можна задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача.
Наведеного суд першої інстанції помилково не врахував.
Дійсно, визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи [див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41) та від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 (підпункт 8.9)].
За усталеними висновками Верховного Суду, звернення з позовом до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові [див. постанови від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 (підпункт 8.18) та від 18 грудня 2024 року у справі № 907/825/22 (пункт 103)]. Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та немає визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача [постанови від 03 квітня 2024 року у справі № 917/1212/21 (пункт 189), від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (пункт 148) та від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (пункт 153)].
За таких обставин колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку із неналежним суб`єктним складом учасників справи, в той час як оскаржуване рішення суду першої інстанції містить висновки щодо відмови у задоволенні позову з підстав обрання позивачем ефективного способу захисту порушеного права.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно з ч. 1ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Дніпропетровської обласної прокуратури, в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації, підлягає залишенню без задоволення, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року - зміні, в мотивувальній частині рішення шляхом викладу її в редакції цієї постанови.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури, в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації, залишити без задоволення.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2024 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області, в інтересах держави, в особі Дніпропетровської обласної державної адміністрації, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, третя особа Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України», про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення, виклавши їх у редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 серпня 2026 року. 

Головуючий:

Судді: