Справа № 459/3038/26 
Провадження № 2-др/459/19/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(додаткове)

10 вересня 2026 року Шептицький міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді    Грабовського В.В.,
з участю: секретаря судового засідання  Лель Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шептицькому в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В : 

Рішенням Шептицького міського суду Львівської області від 04.09.2026 позов задоволено, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личука Т.В. від 08.01.2022р. №968 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" заборгованості в розмірі 16897,55 грн.. 
19.09.2026 представник позивача подав до суду заяву, у якій просить ухвалити у справі додаткове рішення про стягнення із Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду цієї заяви, до суду не з`явилися. 
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до заяви представника позивача, яка надійшла до суду 09.09.2026, позивач поніс витрати на професійну правову допомогу у сумі 10000,00 грн.
Понесення таких витрат підтверджується: договором про надання правової допомоги № 22/12-3 від 22.12.2025; актом № 09/09/2026 прийому-передачі наданих послуг від 09.09.2026; ордером на надання правничої допомоги серії ВС № 1445746 від 08.03.2026; свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЛВ № 000560 від 22.03.2017. 
Такі документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
Судом враховано, що представник відповідача подав до суду заяву про зменшення розміру витрат правничу допомогу, у якій просить відмовити у задоволенні заяви про стягнення з таких витрат. Вказує на те, що така вимога є необґрунтованою, розмір витрат є неспівмірним та не відповідає критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг. 
Відповідно до ч.4-6 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити співмірності їх розміру. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів. 
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Верховний Суд у справах №905/1795/18 та №922/2685/19 неодноразово зауважував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 також дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Враховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з вимог розумності, справедливості та пропорційності, враховуючи, що справа не є значної складності, обсяг, якість та характер наданих послуг, виходячи з обсягу фактично наданих послуг з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, враховуючи виконані в акті роботи, беручи до уваги заяву представника відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про можливість зменшення їх розміру та стягнення з відповідача витрат за надання правової допомоги на користь позивача у розмірі 3000 грн 00 коп., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи.
Вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 10000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу є завищеною, тому в цілому задоволенню не підлягає. 
Отже заява задовольняється частково у межах, зазначених вище. 
Наведене узгоджується із постановою Верховного Суду України у справі №826/2689/15 від 09.04.2019 року. 
Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:
Заяву задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» на користь ОСОБА_1 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
У задоволенні решти вимог заяви відмовити.
На додаткове рішення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту додаткового судового рішення. 
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст додаткового рішення складено 10.09.2026.

Суддя: В. В. Грабовський