ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
просп. Науки, 5, м. Харків, 61612, телефон/факс (057)702 10 79, inbox@lg.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2026 року м.Харків Справа № 913/87/26
Провадження №2/913/87/26
Господарський суд Луганської області у складі судді Злепко Н.І.,
за участю секретаря судового засідання Макарова А.Д.,
від представників сторін:
від позивача: не прибув;
від відповідача: не прибув;
розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛД», м. Сєвєродонецьк Луганської області,
до Російської Федерації, в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, м. Москва 
про стягнення 381731944 грн 00 коп.
ВСТАНОВИВ:
09.06.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛД» (далі ТОВ «АЛД») звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до держави Російська Федерація, в якій просить стягнути з відповідача на його користь 381731944 грн 00 коп., що складається з матеріальних збитків в розмірі - 10214524,00 доларів США, що відповідає офіційному курсу НБУ щодо іноземних валют, станом на дату оцінки: 298824874 грн 00 коп., упущеної вигоди в розмірі – 2833955,00 доларів США, що відповідає за офіційним курсом гривні щодо іноземних валют встановлених НБУ на дату оцінки 82907070 грн 00 коп., а також просить стягнути витрати на проведення незалежної оцінки збитків у розмірі 145000 грн 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є суб`єктом господарської діяльності та до повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України діяльність здійснював у Луганській області.
Одним з основних видів економічної діяльності Позивача є: 06.20 Добування природного газу. 
Позивач зазначив, що протягом 2018 – 2022 років ТОВ «АЛД» на підставі спеціального дозволу на користування надрами № 4886 від 31.01.2018 на геологічне вивчення нафтогазоносних надр, зокрема дослідно-промислову розробку родовищ, з подальшим видобуванням нафти, газу (промислова розробка родовищ), він виконував геологорозвідувальні роботи у межах Сєвєродонецької ліцензійної площі, розташованої на території Сєвєродонецького та Щастинського районів Луганської області.
26 березня 2022 року відповідно до наказу директора Товариства «АЛД» №7 ОД/ТЧ «Про призупинення діяльності підприємства», фінансово – господарська діяльність Товариства офіційно припинена в повному обсязі, в зв`язку з відсутністю організаційних і технічних умов для здійснення господарської діяльності, веденням бойових дій на території міста Сєвєродонецька, відсутністю доступу до офісних приміщень та документів. 
В результаті військової агресії з боку РФ та подальшої окупації території Луганської області Товариством «АЛД» було втрачено наступне майно: 
- свердловина Аеропортівська №1 разом з промисловим обладнанням свердловини;
- свердловина Воронівська №1;
- комплекс обладнання Тимчасової дослідно промислової установки (ТДПУ) до складу якого входять технологічні газопроводи;
- автотранспортні засоби; 
- інші основні засоби; 
- запаси та матеріали.
На підставі зазначеного позивач звернувся до господарського суду за захистом своїх порушених прав, з позовом про стягнення з відповідача 381731944 грн 00 коп., що складається з матеріальних збитків в розмірі - 10214524,00 доларів США, що відповідає офіційному курсу НБУ щодо іноземних валют, станом на дату оцінки: 298824874 грн 00 коп., упущеної вигоди в розмірі – 2833955,00 доларів США, що відповідає за офіційним курсом гривні щодо іноземних валют встановлених НБУ на дату оцінки 82907070 грн 00 коп. та витрати на проведення незалежної оцінки збитків у розмірі 145000 грн 00 коп.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2026 справа передана на розгляд судді Злепко Н.І.
Ухвалою суду від 10.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання на 02.07.2026.
02.07.2026 відкладено підготовче судове засідання на 16.07.2026.
16.07.2026 в судовому засіданні закрито підготовче провадження та призначено судове засідання у межах розгляду справи по суті на 13.08.2026.
22.07.2026 від позивача надійшла заява про долучення документів.
13.08.2026 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.
13.08.2026 сторони та їх представники в судове засідання не прибули. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, а відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання шляхом розміщення повідомлення на сайті судової влади.
Крім того, усі процесуальні документи суду у справі оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень вебпорталу «Судова влада України» в мережі Інтернет, відомості якого є офіційними, а доступ безоплатний та цілодобовий згідно із Законом України «Про доступ до судових рішень».
Суд також зазначає, що до повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України порядок передачі судових та позасудових документів для вручення на території Російської Федерації регулювався Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, до якої Україна приєдналася 19.12.1992, прийнявши постанову Верховної Ради України «Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності» від 19.12.1992. Україна вийшла з даної угоди відповідно до Закону України «Про вихід з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності» від 12.01.2023 № 2855-IX.
Згідно з листом Міністерства юстиції України від 21.03.2022 № 25814/12.1.1/32-22 щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану, з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами Російської Федерації на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права.
Крім того, у зв`язку з агресією з боку Російської Федерації та введенням воєнного стану АТ «Укрпошта» з 24.02.2022 припинило обмін міжнародними поштовими відправленнями та поштовими переказами з Російською Федерацією.
Відповідно до заяви МЗС України щодо розриву дипломатичних відносин з Російською Федерацією від 24.02.2022 Україна заявила про розрив дипломатичних відносин з Росією без розриву консульських відносин відповідно до статті 2 Віденської конвенції про консульські зносини 1963 року. Також згідно з листом МЗС від 13.10.2022 № 72/11-612/1-81401 повідомлено, що Протокол про встановлення дипломатичних відносин між Україною і Російською Федерацією, здійснений у м. Мінську 14 лютого 1992 року, припинив свою дію 24 лютого 2022 року.
Однак суд зазначає, що за змістом статей 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання та є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України.
Отже, за висновком суду, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитися, зокрема, з ухвалами суду під час розгляду справи також у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Ураховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи доказів для повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а тому вважає за можливе розглядати справу по суті.
Встановивши фактичні обставини справи, суд зазначає наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛД» є юридичною особою, резидентом України, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 21796641; місцезнаходження: 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, буд. 34.
Види діяльності:
- 42.21 Будівництво трубопроводів (основний);
- 06.10 Добування сирої нафти 06.20 Добування природного газу 09.10;
- Надання допоміжних послуг у сфері добування нафти та природного газу;
- 71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах.
Наявність та експлуатація позивачем об`єктів газовидобування підтверджується паспортом пошукової свердловини № 1 Аеропортівського склепіння Сєвєродонецької площі та паспортом пошукової свердловини № 1 Воронівського склепіння Сєвєродонецької площі (складені ТОВ «АЛД» станом на 01.11.2021). За даними паспортів, вартість капітальних вкладень станом на 01.11.2021 становить: по свердловині № 1 Аеропортівського склепіння - 61,624 млн грн, по свердловині № 1 Воронівського склепіння - 69,162 млн грн. Свердловина № 1 Воронівського склепіння перебувала в стані пробної експлуатації з 24.12.2020 (тип флюїду - газ, конденсат).
Наявність на балансі позивача транспортних засобів та спеціальної техніки підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів (зокрема, екскаватора-навантажувача JCB 3CX SITEMASTER, автомобілів КРАЗ, ГАЗ, напівпричепа МАЗ, цементувального агрегату на базі КРАЗ), зареєстрованих за ТОВ «АЛД», а наявність товарно-матеріальних цінностей, запасів та основних засобів - актом проведення інвентаризації від 28.12.2021 з додатками, реєстром договорів реалізації та фінансовою звітністю позивача.
Позивач зазначив, що станом на момент початку активної фази бойових дій усе його майно (об`єкти газовидобування, ТДПУ, транспортні засоби, оборотні та необоротні активи, товарно-матеріальні цінності) знаходилося на території міста Сєвєродонецька та Сєвєродонецького району Луганської області.
26 березня 2022 року, у зв`язку з відсутністю організаційних і технічних умов для здійснення господарської діяльності, веденням бойових дій на території міста Сєвєродонецька та відсутністю доступу до офісних приміщень і документів, наказом заступника директора ТОВ «АЛД» № 7-ОД/ТЧ «Про призупинення діяльності підприємства» фінансово-господарську діяльність товариства офіційно призупинено в повному обсязі. Наказом № 8-ОД/ТЧ від 26.03.2022 відтерміновано виплату заробітної плати та подання податкової звітності до моменту відновлення діяльності підприємства.
Приблизно 07 червня 2022 року під час артилерійського обстрілу міста Сєвєродонецька було зруйновано готель «Сівєрський Донець», в якому знаходились орендовані офісні приміщення позивача; в офісних приміщеннях знищено первинну документацію товариства, печатку, офісну техніку та електронні ключі. За фактом знищення офісного приміщення Сєвєродонецьким районним управлінням поліції ГУ Національної поліції в Луганській області 29.06.2022 зареєстровано кримінальне провадження № 12022131370002193 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України; сума спричинених збитків згідно з відомостями Витягу з ЄРДР складає 1 035 450,19 грн.
За фактом обстрілу з боку збройних формувань Російської Федерації свердловини № 1 Воронівського склепіння, свердловини № 1 Аеропортівського склепіння та Тимчасової дослідно-промислової установки позивача Головним управлінням Національної поліції в Луганській області 15.09.2022 зареєстровано кримінальне провадження № 12022130000000495 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.
За фактом незаконного заволодіння невстановленими особами транспортними засобами позивача, які знаходились на промисловому майданчику в селищі Борівське Сєвєродонецького району Луганської області, Головним управлінням Національної поліції в Луганській області 15.09.2022 зареєстровано кримінальне провадження № 12022130000000499 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.
Тимчасова окупації Сєвєродонецької територіальної громади підтверджується відомостями, що містяться в Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії 
або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженому наказом Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року №376. Діяльність позивача до теперішнього часу не поновлена.
16.03.2022 Міжнародний суд ООН у міждержавній справі України проти Росії ухвалив рішення про вжиття тимчасових заходів, згідно з яким визначив, що Російська Федерація має негайно зупинити воєнні дії, які вона розпочала на території України 24.02.2022.
14.04.2022 Верховна Рада України визнала дії, вчинені Збройними силами РФ та її політичним і військовим керівництвом під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (Заява Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні», схвалена постановою Верховної Ради України № 2188-IX від 14.04.2022).
За таких обставин факт втрати позивачем майна внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України на території Луганської області є доведеним належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) учасниками цивільних відносин є, зокрема, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу; відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач визначив відповідачем державу Російську Федерацію.
Відповідно до ч. 1 ст. 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України. Отже, Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює судовий імунітет щодо іноземної держави за відсутності згоди компетентних органів відповідної держави на залучення її до участі у справі у національному суді іншої держави.
Однак, згідно з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постанові від 18.05.2022 у справі № 428/11673/19, загальновідомо (тобто таке, що не потребує доказування), що Російська Федерація відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну військову діяльність в Україні. Не існує жодної розумної підстави припустити, що порушене право позивача, за захистом якого він звернувся до українського суду, могло би бути захищене шляхом подання позову до суду, в якому би Російська Федерація не користувалася судовим імунітетом, тобто до суду Російської Федерації.
Таким чином, звернення позивача до українського суду є єдиним розумно доступним та ефективним засобом захисту порушених прав і законних інтересів позивача. Наразі відсутні будь-які механізми або інші міждержавні домовленості між Україною та Російською Федерацією щодо відшкодування збитків юридичним особам, завданих внаслідок дій військової агресії Російської Федерації на території України. При цьому створення міжнародного Реєстру збитків, завданих агресією Російської Федерації проти України (Рада Європи, м. Гаага), не позбавляє позивача права на судовий захист порушеного права в національному суді, оскільки відсутність спеціального визначеного державою механізму компенсації не може бути підставою для відмови у захисті права загальними засобами, передбаченими законом (зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 905/17/24).
За таких обставин застосування судового імунітету Російської Федерації не буде узгоджуватися з обов`язком України як держави і суду зокрема забезпечити реалізацію права позивача на справедливий суд, буде порушенням самої сутності права на справедливий суд та є непропорційним, зважаючи на військову агресію Російської Федерації, якою порушується державний суверенітет України. Судовий імунітет Російської Федерації не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), а також з огляду на порушення Російською Федерацією державного суверенітету України, що не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, які охороняються судовим імунітетом.
Аналогічна правова позиція щодо судового імунітету держави викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 428/11673/19, від 22.06.2022 у справі № 311/498/20, від 12.10.2022 у справі № 463/14365/21, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 990/80/22, а також у постанові Верховного Суду від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 (щодо застосування «деліктного винятку»).
Наведені правові позиції залишаються сталими та підтверджені у подальшій практиці Верховного Суду. Зокрема, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 905/17/24, ухваленій за позовом юридичної особи до Російської Федерації про стягнення збитків, завданих збройною агресією, Верховний Суд підтвердив, що судовий імунітет Російської Федерації не поширюється на спори про відшкодування збитків, завданих збройною агресією на території України, оскільки вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави. Верховний Суд додатково зазначив, що застосування судового імунітету Російської Федерації та відмова у розгляді такого позову по суті означали би порушення Україною своїх міжнародно-правових зобов`язань за конвенціями Ради Європи та ООН у сфері боротьби з тероризмом, при цьому відсутність спеціального визначеного державою механізму компенсації не може бути підставою для відмови у захисті порушеного права загальними засобами, передбаченими законом, у тому числі шляхом звернення до суду. Аналогічну позицію щодо непоширення судового імунітету Російської Федерації у справах про відшкодування шкоди, завданої збройною агресією, викладено, зокрема, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.06.2024 у справі № 216/5657/22.
Отже, судовий імунітет Російської Федерації у даному випадку на спірні правовідносини не поширюється.
Відповідно до ст. 17 Загальної декларації прав людини кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими; ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно зі ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
За таких умов знищення, захоплення чи пошкодження належного позивачу на праві власності майна, позбавлення позивача можливості реалізувати право користування, володіння та розпорядження належним йому майном порушує відповідне право власності позивача, який у зв`язку із цим набуває право на відшкодування заподіяної йому шкоди. При цьому матеріалами справи підтверджується використання (до моменту протиправних дій відповідача) позивачем майна для отримання доходу від здійснення господарської діяльності з видобування природного газу.
Позивач створений та здійснює свою діяльність у формі товариства з обмеженою відповідальністю, є підприємницьким товариством та здійснює підприємницьку діяльність у розумінні ст. 84 ЦК України. Фактичне захоплення майна відповідачем та відсутність у позивача можливості здійснювати ефективне володіння, користування та розпоряджання належним йому майном унеможливлює реалізацію господарської діяльності позивача на основі такого майна, а отже, є порушенням права власності позивача та прав позивача на здійснення підприємницької і господарської діяльності. З огляду на викладене, даний спір щодо майна ТОВ «АЛД» є спором, пов`язаним із здійсненням господарської діяльності позивача, а отже, на нього поширюється предметна юрисдикція господарських судів.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. Оскільки подія, яка стала підставою для вимог про відшкодування шкоди, мала місце на території України, то застосовним матеріальним законом при розгляді даного спору є матеріальний закон України.
Одночасно, відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 10 ЦК України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Міжнародне право в Україні не потребує трансформації в національне право, а включається та автоматично діє у складі національного законодавства; звичаєве міжнародне право так само розглядається як частина національного права. З огляду на наведене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню матеріальний закон України, включно з відповідними положеннями міжнародних договорів як частиною системи національного законодавства України.
Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Положеннями ст. 16 ЦК України визначено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується державою незалежно від вини цих органів. З огляду на вказане, обов`язковою умовою притягнення відповідача до відповідальності за завдану шкоду є встановлення протиправності його дій відповідно до положень застосованого матеріального закону.
Відповідно до Конституції України Україна є суверенною і незалежною; територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. З 2014 року Російська Федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14.12.1974 як акт збройної агресії. 24.02.2022 розпочалася фаза збройної агресії Російської Федерації проти України - повномасштабне вторгнення збройних сил Російської Федерації на суверенну територію України. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на всій території України введено воєнний стан із 5 год. 30 хв. 24.02.2022, який неодноразово продовжувався і діє по день ухвалення цього рішення включно.
У п. 4 ст. 2 Статуту ООН закріплено принцип, згідно з яким усі члени Організації Об`єднаних Націй утримуються у їх міжнародних відносинах від загрози силою чи її застосування проти територіальної недоторканності чи політичної незалежності будь-якої держави. Меморандумом про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року Російська Федерація підтвердила зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України. Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 01.03.2022 № A/ES-11/L.1 визнано акт агресії Російської Федерації проти України в порушення Статуту ООН. Наказом Міжнародного суду ООН від 16.03.2022 зобов`язано Російську Федерацію негайно припинити військові дії, які вона розпочала 24.02.2022 на території України.
Відповідно до ст. 25 Положення про закони і звичаї війни на суходолі (Додаток до Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі) забороняється будь-яким способом атакувати чи бомбардувати незахищені міста, селища, житлові будинки чи споруди. Матеріалами справи доведено, що дії відповідача, внаслідок яких унеможливлено володіння, користування та розпоряджання позивачем майном, були вчинені всупереч нормам міжнародного права та нормам національного законодавства, а отже, відповідач несе повну відповідальність за здійснення збройної агресії, у тому числі за шкоду, заподіяну позивачу.
При визначенні протиправності дій відповідача підлягає врахуванню загальновизнаний засадничий принцип права, який полягає в тому, що будь-яке порушення зобов`язання тягне за собою обов`язок надати відшкодування (відображений Постійною палатою міжнародного правосуддя у справі «Про фабрику в Хожуві», рішення № 13 від 13.09.1928), а також засада «ex injuria non oritur jus» (із беззаконня не виникає право).
Таким чином, позивачем доведено суду належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст. ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України факт заподіяння шкоди Товариству з обмеженою відповідальністю «АЛД» діями відповідача та причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та завданою позивачу шкодою. Виходячи з викладеного, судом встановлена наявність повного складу цивільного правопорушення у вигляді заподіяння шкоди майну позивача, що має своїм наслідком відшкодування такої шкоди позивачу у розмірі і в порядку, передбачених цивільним законодавством.
Щодо розміру реальних збитків суд зазначає наступне.
Приписами ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Для підтвердження розміру завданих реальних збитків позивачем надано Звіт про оцінку реальних збитків, завданих ТОВ «АЛД» внаслідок знищення та втрати майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, складений суб`єктом оціночної діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція консалтингових послуг» (ідентифікаційний код 36557752), яке включено до Державного реєстру оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності на підставі Сертифіката суб`єкта оціночної діяльності № 911/21 від 17.12.2021, виданого Фондом державного майна України. Об`єктом оцінки є втрачені внаслідок збройної агресії Російської Федерації активи позивача - будівлі, споруди, транспортні засоби, основні засоби та товарно-матеріальні цінності, розташовані в Луганській області, м. Сєвєродонецьк, поблизу с. Воронове.
Оцінку здійснено відповідно до Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 326, та Методики визначення шкоди та обсягу збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності, затвердженої спільним наказом Міністерства економіки України та Фонду державного майна України від 18.10.2022 № 3904/1223. База оцінки - ринкова вартість без урахування ПДВ; застосовано витратний підхід. Дата, на яку визначається обсяг збитків, - 01 червня 2022 року; офіційний курс НБУ на дату оцінки - 29,2549 грн за 1 долар США.
Суд враховує правову позицію, викладену у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 905/17/24, згідно з якою Методика № 3904/1223 є обов`язковою для використання під час оцінки збитків, завданих постраждалим внаслідок збройної агресії, та її положення переважають над іншими положеннями нормативно-правових актів, що регулюють питання визначення розміру збитків; при цьому визначення розміру збитків за цією Методикою здійснюється станом на дату оцінки, яка є датою не раніше ніж 23 лютого 2022 року. У цій справі дата, на яку визначено обсяг реальних збитків (01.06.2022), настала після 23.02.2022, а сам звіт про оцінку складено із застосуванням Методики № 3904/1223, що узгоджується з наведеними вимогами. Обов`язок доведення розміру збитків покладається на позивача; за висновком суду, наданими доказами (у тому числі первинними документами, паспортами свердловин, свідоцтвами про реєстрацію транспортних засобів, актом інвентаризації та звітом про оцінку) цей обов`язок позивачем виконано.
Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна - це процес визначення його вартості на дату оцінки за встановленою процедурою і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності. Незалежною оцінкою майна вважається оцінка, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Відповідно до ст. 12 зазначеного Закону звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна.
Оцінивши вказаний звіт, суд вважає його належним та достовірним доказом на підтвердження дійсного розміру реальних збитків. За результатами дослідження оцінювачем визначено розмір реальних збитків, завданих позивачу внаслідок збройної агресії Російської Федерації станом на дату оцінки, у розмірі 10 214 524 доларів США (298 824 874 грн), у тому числі:
№ з/п | Група активів | дол. США | грн
1 | Споруди | 8 250 814 | 241 376 740
2 | Транспортні засоби | 87 434 | 2 557 868
3 | Основні засоби | 1 602 203 | 46 872 291
4 | Матеріальні цінності | 274 073 | 8 017 975
| Всього | 10 214 524 | 298 824 874

Ураховуючи встановлення судом факту завдання позивачу збитків внаслідок збройної агресії відповідача, заявлені вимоги про стягнення реальних збитків у розмірі 10 214 524 доларів США (що згідно з офіційним курсом НБУ на дату оцінки становить 298 824 874 грн) є обґрунтованими та підтвердженими документально.
Щодо розміру упущеної вигоди суд зазначає наступне.
Крім реальних збитків, позивачем заявлено до стягнення з відповідача упущену вигоду від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності, завдану внаслідок збройної агресії Російської Федерації.
Упущена вигода - це втрати очікуваного приросту в майні, на підставі беззастережних доказів реальної можливості їх отримання, у разі недопущення правопорушення. При зверненні з вимогою про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами протиправність поведінки заподіювача збитків, наявність збитків та їх розмір, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, а також реальну можливість отримання визначених ним доходів, тобто що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила можливості їх отримання (подібні за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі № 750/8676/15-ц, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 910/12204/17, від 16.06.2021 у справі № 910/14341/18).
Крім того, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 905/17/24 зазначено, що при визначенні розміру упущеної вигоди, завданої внаслідок збройної агресії, за період після 23 лютого 2022 року підлягають застосуванню приписи Методики № 3904/1223, а розрахунок неотриманого прибутку за показником EBITDA без урахування положень Порядку № 326 та Методики № 3904/1223 не є достатнім. У цій справі дата оцінки упущеної вигоди (30.06.2022) настала після 23.02.2022, а розрахунок здійснено із застосуванням дохідного підходу відповідно до методичних засад, визначених Методикою № 3904/1223, з урахуванням особливостей об`єкта оцінки.
Розмір упущеної вигоди підтверджується Звітом про незалежну оцінку майна та майнових прав - оцінку збитків у вигляді упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності ТОВ «АЛД» внаслідок збройної агресії Російської Федерації, складеним суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Агенція консалтингових послуг» (ідентифікаційний код 36557752, Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 911/21 від 17.12.2021). Визначення розміру упущеної вигоди виконано стосовно майна, яке призначалося для здійснення комерційної діяльності з метою отримання прибутку та якому були завдані реальні збитки внаслідок збройної агресії Російської Федерації, що і є причиною упущеної вигоди. База оцінки - ринкова вартість без урахування ПДВ; застосовано дохідний підхід (метод дисконтування (компаундування) грошового потоку). Дата, на яку визначається обсяг збитків, - 30.06.2022; офіційний курс НБУ на дату оцінки - 29,2549 грн за 1 долар США.
Суд враховує, що з лютого 2022 року держава-агресор Російська Федерація здійснювала та здійснює по теперішній час повний фактичний контроль над відповідною територією Луганської області. Ознаками наявності упущеної вигоди у позивача є відсутність доступу ТОВ «АЛД» до його активів та їх втрата через окупацію, руйнування/пошкодження активів позивача, зростання витрат та зменшення рентабельності бізнесу, збільшення ризиків. Зазначені обставини у сукупності унеможливили провадження господарської діяльності позивачем після втрати контролю над його майном та об`єктами газовидобування.
Оцінивши наданий звіт про оцінку упущеної вигоди, суд вважає його належним та достовірним доказом. Оскільки Російська Федерація як держава-агресор вчинила дії, які позбавили позивача можливості здійснювати володіння, користування та розпоряджання своїм майном та отримувати відповідні економічні вигоди від цього у господарській діяльності, суд вважає обґрунтованим визначення розміру упущеної вигоди у сумі 2 833 955 доларів США (що згідно з офіційним курсом НБУ на дату оцінки становить 82 907 070 грн).
Щодо визначення розміру шкоди в іноземній валюті суд зазначає наступне.
Відповідно до положень ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Одночасно в Україні діє Закон України «Про валюту і валютні операції», який визначає гривню як єдиний законний платіжний засіб у межах території України, однак не встановлює обов`язку здійснення платежів з території інших країн на територію України в національній валюті. Більше того, така вимога суперечила б критеріям суверенітету держав.
Операція щодо сплати нерезидентом суми заподіяної шкоди на підставі рішення суду, що набуло законної сили, підпадає під ознаки валютної операції, а іноземні держави (у тому числі відповідач) підпадають під ознаки нерезидента. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц зроблено висновок, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, але не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.
Ураховуючи, що судові рішення є обов`язковими до виконання, а вартість майна відповідача за висновками звітів про оцінку визначена як у гривні, так і в доларі США, суд вважає обґрунтованим визначення позовних вимог із застосуванням грошового еквівалента в іноземній валюті, що допоможе уникнути інфляційних втрат та валютних коливань і забезпечить можливості для реального виконання рішення суду.
Виходячи з викладеного, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛД» про стягнення реальних збитків та упущеної вигоди підлягають задоволенню в повному обсязі.
Щодо судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум для працездатних осіб на рівні 3328 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
При зверненні з позовом позивач не сплачував судовий збір, оскільки звільнений від його сплати в силу приписів п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової шкоди у зв`язку зі збройною агресією). Відповідно до ч. 2 ст. 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.
Оскільки 1,5 відсотка ціни позову (381 731 944 грн 00 коп.) перевищує граничний розмір, встановлений законом, судовий збір обчислюється за максимальною ставкою - 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб із застосуванням коефіцієнта 0,8, що складає 931 840 грн 00 коп. Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню в дохід Державного бюджету України судовий збір у сумі 931 840 грн 00 коп.
Щодо витрат позивача на проведення незалежної оцінки збитків суд зазначає наступне.
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до ч. 4 ст. 127 ГПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Проведення незалежної оцінки збитків є необхідною складовою захисту порушеного права позивача, а витрати на її проведення у розумінні ст. 22 ЦК України є необхідними витратами, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.
На підтвердження понесених витрат на проведення незалежної оцінки збитків надано договір № 04/06-25-02-Но про надання послуг з незалежної оцінки від 04.06.2025, укладений із суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Агенція консалтингових послуг», за умовами якого вартість послуг становить 145 000 грн без ПДВ (40 % - попередня оплата, 60 % - після підписання акта приймання-передачі наданих послуг). На підтвердження оплати надано платіжні документи на загальну суму 145 000 грн, а саме на суму 58 000 грн 00 коп. та на суму 87 000 грн 00 коп.
Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку про доведеність факту понесення позивачем витрат на залучення спеціаліста (проведення незалежної оцінки) у заявленому розмірі. Враховуючи задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню витрати на проведення незалежної оцінки збитків у розмірі 145 000 грн.
За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 129, 232, 233, 236-238 ГПК України, господарський суд
УХВАЛИВ:
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛД» до Російської Федерації в особі Міністерства юстиції Російської Федерації, про стягнення 381 731 944 грн (13 048 479,00 доларів США) - задовольнити.
2. Стягнути з держави Російська Федерація (адреса представницького органу - Міністерства юстиції Російської Федерації: вул. Житня, буд. 14, будівля 1, м. Москва, Російська Федерація, 119049, код ISO RU/RUS 643) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛД» (Україна, 93400, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, бульвар Дружби Народів, буд. 34, ідентифікаційний код юридичної особи 21796641) реальні збитки у розмірі 10 214 524,00 доларів США (що згідно з офіційним курсом НБУ на дату оцінки становить 298 824 874 грн 00 коп.), упущену вигоду у розмірі 2 833 955,00 доларів США (що згідно з офіційним курсом НБУ на дату оцінки становить 82 907 070 грн 00 коп.) та витрати на проведення незалежної оцінки збитків у розмірі 145 000 грн 00 коп. шляхом перерахування коштів за реквізитами: Банк отримувача: АТ “РАЙФФФЙЗЕН БАНК”; Отримувач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АЛД»; Код ЄДРПУО 21796641; Рахунок НОМЕР_1 - валюта (UAH) гривня; Рахунок НОМЕР_2 - валюта (USD) долар.
3. Стягнути з держави Російська Федерація (адреса представницького органу - Міністерства юстиції Російської Федерації: вул. Житня, буд. 14, будівля 1, м. Москва, Російська Федерація, 119049, код ISO RU/RUS 643) в дохід Державного бюджету України судовий збір у розмірі 931 840 грн 00 коп.
4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.
5. Оприлюднити на офіційному вебпорталі судової влади України оголошення (повідомлення) про ухвалення рішення у справі №913/87/26, текст якого додається.
Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України, та в порядку, визначеному ст. 257 ГПК України.
Повний текст рішення складено 19.08.2026.

Суддя Злепко Н.І.