ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

02 вересня 2026 року | м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/381/26
Головуючий у першій інстанції – Слісар А. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1492/26

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого – судді: Шарапової О.Л.
суддів: Онищенко О.І., Скрипки А.А., 
з участю секретаря: Шапко В.М. 

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачка: ОСОБА_2 .

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 .
Оскаржується ухвала судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 12 травня 2026 року, суддя Слісар А.В., місце постановлення ухвали – місто Чернігів.
В С Т А Н О В И В:

12 січня 2026 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати придбане в період шлюбу майно: 
транспортний засіб - автомобіль марки RENAULT, модель MEGANE, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , придбаний за договором купівлі-продажу від 03.07.2025, ринкова вартість якого на час розгляду справи складає 308 425 грн; 
у власності ОСОБА_1 залишити транспортний засіб - автомобіль марки RENAULT, модель MEGANE, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , придбаний за договором купівлі-продажу від 03.07.2025, ринкова вартість якого на час розгляду справи складає 308 425 грн; 
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частини спільного майна в сумі 154 212,50 грн. 

23.01.2026 ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю, поділ боргових зобов`язань в якому просив:
визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 транспортний засіб — автомобіль марки RENAULT, модель MEGANE, 2011 року випуску, колір білий, VIN: НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був набутий 03.07.2025 за особисті кошти під час окремого проживання подружжя; 
здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя — квартири за адресою: АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку вказаної квартири;
визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя мобільний телефон Apple iPhone 15 Pro 256GB Blue Titanium, придбаний 16.06.2024 за 48 999,00 грн.; залишити вказаний телефон у приватній власності та користуванні ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості його частки у спільному майні в розмірі 24 499,50 грн.
Визнати спільними боргами подружжя зобов`язання, що виникли в інтересах сім`ї, та в порядку поділу майна стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частину грошових коштів за наступними зобов`язаннями: 
за договором про надання банківських послуг в AT «Універсал Банк», рахунок № НОМЕР_3 , де загальна сума боргу становить 11 652,02 грн, — стягнути компенсацію у розмірі 5 826,00 грн;
за Кредитним договором № SAMDNWFC00066901838 від 30.03.2021 в AT КБ «ПриватБанк» (рахунок № НОМЕР_4 ), де сума борід складає 124 029,67 грн, — стягнути компенсацію у розмірі 62 014,83 грн.

Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 12 травня 2026 року позовну заяву повернуто особі, яка її подала. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття зустрічної позовної заяви до спільного розгляду з первісним позовом у справі №750/381/26.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що оскаржувана ухвала є незаконною.
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що ухвала Деснянського районного суду міста Чернігова від 26 січня 2026 року була скасована постановою Чернігівського апеляційного суду від 16 квітня 2026 року. Саме після цієї постанови суд першої інстанції був зобов`язаний роз`єднати заявлені вимоги, визначити подальший рух кожної з них і лише після цього вирішувати питання щодо судового збору. Натомість суд повернув зустрічний позов, спираючись на попередню ухвалу про залишення без руху, хоча після апеляційного перегляду та роз`єднання вимог обсяг, склад і процесуальна доля заявлених вимог істотно змінилися. 
Особа, яка подала апеляційну скаргу звертає увагу, що первісний позивач ОСОБА_2 вказала вартість автомобіля Renault Megane у розмірі 308 425 грн, однак ОСОБА_1 заперечував про таку вартість автомобіля, проте суд першої інстанції не звернув на це увагу та неправильно визначив ціну зустрічного позову та розмір судового збору.
Особа, яка подала апеляційну скаргу посилається на те, що у матеріалах справи наявний договір купівлі-продажу транспортного засобу від 03 липня 2025 року, яким підтверджується договірна ціна автомобіля у розмірі 92 000 грн. За таких обставин попередній розрахунок судового збору мав здійснюватися, виходячи не з 308 425 грн, а з 92 000 грн вартості автомобіля, 24 499,50 грн компенсації за 1/2 вартості телефону, 5 826,01 грн частини боргового зобов`язання та 62 014,83 грн частини боргового зобов`язання. Загальна ціна таких вимог становить 184 340,34 грн. Один відсоток від цієї суми становить 1 843,40 грн, а з урахуванням коефіцієнта 0,8 при поданні процесуальних документів в електронній формі — 1 474,72 грн. Натомість суд визначив судовий збір у сумі 3 206,12 грн, тобто істотно завищив розмір судового збору.
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що суд першої інстанції не постановив нової ухвали із чітким визначенням актуальних недоліків саме тієї частини зустрічного позову, яка залишилася після роз`єднання; не визначив оновлений розмір судового збору після виділення вимоги щодо квартири; не надав скаржнику реального строку для усунення недоліків в актуальній редакції, лише обмежився посиланням на лист-нагадування від 28 квітня 2026 року, який сам по собі не замінює ухвалу суду про залишення позову без руху.
Особа, яка подала апеляційну скаргу вказує, що суд має застосовувати процесуальні наслідки таким чином, щоб забезпечувати доступ до правосуддя, а не створювати надмірні формальні перешкоди. Вважає, що повернення зустрічного позову було передчасним, непропорційним і таким, що не відповідає реальним обставинам справи. Суд першої інстанції не довів, що саме повернення позову було єдиним можливим процесуальним рішенням у ситуації, яка виникла після постанови апеляційного суду від 16 квітня 2026 року та ухвали про роз`єднання вимог від 27 квітня 2026 року
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Жилінський О.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви особі, яка її подала, суддя першої інстанції виходив з того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом.
Колегія апеляційного суду в цілому погоджується із наведеним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до частини 4 статті 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно з частинами першою-третьою статті 185 ЦПК України суддя, установивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Відповідно до частини сьомої статті 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви. Також позивач має право звернутись до суду першої інстанції із клопотанням про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру чи звільнення від його сплати з підстав, визначених статтею 8 Закону України «Про судовий збір».

Встановлено, що ухвалою Деснянського районного суду міста Чернігова від 26 січня 2026 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю, поділ боргових зобов`язань повернуто заявнику в частині поділу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю, поділ боргових зобов`язань - залишено без руху, для сплати судового збору у сумі 3 206,12 грн. Запропоновано позивачу в 5 денний строк з дня отримання копії ухвали усунути вказані в ній недоліки (т. 1 а.с. 70-71).
Копія ухвали Деснянського районного суду міста Чернігова від 26 січня 2026 року була направлена ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» 26.01.2026 (т. 1 а.с. 72).
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 16.04.2026 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 26.01.2026 року – задоволено. Ухвалу судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 26 січня 2026 року про повернення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 в частині поділу квартири за адресою: АДРЕСА_1 - скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для вирішення питання щодо передачі справи за підсудністю в зазначеній частині. У постанові апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції зобов`язаний був не повертати зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 в частині поділу квартири заявнику, а з власної ініціативи роз`єднати позовні вимоги, виділивши зазначену позовну вимогу щодо поділу квартири в самостійне провадження та передати справу за підсудністю до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 218-224).
Ухвалою суду від 27.04.2026 зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю, поділ боргових зобов`язань та про поділ квартири: АДРЕСА_1 - роз`єднано. Виділено у самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ квартири: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 41-42).
28.04.2026 ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» направлявся лист нагадування про необхідність виконання ухвали суду від 26.01.2026 про залишення позову без руху. Документ було доставлено до електронного кабінету позивача 29.04.2026, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (т. 2 а.с. 43, 45).
ОСОБА_1 ухвала Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 січня 2026 року не була виконана.
За викладених обставин апеляційний суд знаходить, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням приписів законодавства, а доводи апеляційної скарги ґрунтуються на помилковому тлумаченні правових норм.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу судді Деснянського районного суду міста Чернігова від 12 травня 2026 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Головуюча: Судді: