РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2026 року | справа № 580/8015/26
| м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду правилами спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України) до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
УСТАНОВИВ:

24.07.2026 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України) ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), (далі – позивач) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) (далі – відповідач) про стягнення з відповідача на його користь 6363,85 грн майнової шкоди та судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача майнова шкода в загальному розмірі 6 363,85 грн. 
Установивши недоліки позовної заяви, суддя ухвалою від 29.07.2026 залишила її без руху та надала строк для їх усунення.
03.08.2026 представник позивача подала до суду позовну заяву в новій редакції. Позовна заява приведена у відповідність до вимог ст. 160 КАС України.
Ухвалою від 10.08.2026 суддя прийняла до розгляду позовну заяву військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України)та відкрити провадження у справі та вирішила здійснити розгляд вказаної справи правилами спрощеного провадження. Вказана ухвала була направлена на адресу відповідача та вручена йому 26.08.2026, що підтверджується трекінгом Укрпошти.
Відповідач правом подати відзив не скористався, про причини суд не повідомив.
Оскільки обґрунтовані заяви про розгляд справи з викликом сторін у судове засідання суду не надходили, зважаючи на відсутність необхідності призначити в справі експертизу або викликати для допиту свідків, суд вирішив справу розглянути за правилами спрощеного провадження без такого виклику (у письмовому провадженні) на підставі письмових доказів.
Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «По особовому складу» від 08.12.2025 №1514-ОС відповідача зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення, який призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06.12.2025.
Згідно з наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «По особовому складу» від 09.01.2026 №35-ОС призначено відповідача, призваного на військову службу за 3 призовом під час мобілізації, на особливий період, на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - фельдшера першого відділу прикордонної служби (тип С) ІНФОРМАЦІЯ_2 (з місцем дислокації АДРЕСА_3 ), який перебуває у розпорядженні начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, (остання займана посада - інспектор прикордонної служби 2 категорії - оператор групи радіотехнічної розвідки та радіоелектронної боротьби третього відділу прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування (з місцем дислокації АДРЕСА_4 )), згідно з підпунктом 5 пункту 93 Положення (на рівну посаду – для вдосконалення компетентностей за напрямом професійної діяльності та з урахуванням досвіду роботи - за рішенням відповідних начальників або на особисте прохання військовослужбовця), з 08.01.2026. Визнано вважати таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою згідно з підпунктом 5 пункту 307 Положення, з 08.01.2026.
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «По особовому складу» від 17.01.2026 №23-ВВ відповідача направлено з 16.01.2026 по 18.03.2026 у службове відрядження з метою проходження курсу навчання « ІНФОРМАЦІЯ_3 », до ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Згідно з наказом начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України «По особовому складу» від 27.01.2026 №142-ОС відповідачу припинено виплату грошового, здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення та поширення пільг і соціальних гарантій, який самовільно залишив військову частину (місце проходження військової служби), з 24.01.2026. Вирішено не зараховувати до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії період з 24.01.2026 до дня повернення до виконання військового обов`язку. Виплату грошового, здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення та поширення на них пільг і соціальних гарантій, встановлених 4 законодавством для військовослужбовців, не здійснювати з 24.01.2026 до дня повернення до виконання військового обов`язку. 
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону «По особовому складу» від 03.02.2026 №175-ОС відповідача зараховано у розпорядження начальника загону, згідно підпункту 9 пункту 127 Положення (коли більше десяти днів відсутні відомості про місцезнаходження військовослужбовця, - до повернення військовослужбовця до органу Держприкордонслужби), з 03.02.2026. 
Листом в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 полковника ОСОБА_2 від 12.03.2026 №04.4/5753-Вих (№4069-26-Вх) позивачу направлені матеріали службового розслідування за фактом неприбуття 24.01.2026 відповідача до Головного центру підготовки особового складу після виписки за порушення режиму з комунального некомерційного підприємства «Кам`янська багатопрофільна лікарня», у період проходження ним навчання за програмою базової загальновійськової підготовки у складі НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України. 
Відповідно до висновку службового розслідування від 17.02.2026 підтверджено факт неприбуття 24.01.2026 відповідача до Головного центру підготовки особового складу після виписки за порушення режиму з комунального некомерційного підприємства «Кам`янська багатопрофільна лікарня». Згідно із зазначеним висновком у діях відповідача вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Про що проінформовано Територіальне управління Державного бюро розслідувань розташованого в місті Києві. 
Згідно з наказом НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону «Про призначення службового розслідування» від 31.05.2026 №1851-АГ призначено службове розслідування, з метою з`ясування наявності заборгованості, або її відсутності у відповідача перед військовою частиною, або завдання військовослужбовцем державі матеріальної шкоди.
Згідно з довідкою-розрахунком від 03.06.2026 №721 нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за період з 24.01.2026 - 31.01.2026 на виконання наказу №1851-АГ від 31.05.2026 «Про призначення службового розслідування», солдата ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за період з 24.01.2026 - 31.01.2026 йому виплачено грошове забезпечення на загальну суму 6 363,85грн.
Відповідно до висновку службового розслідування від 05.06.2026 № 04.3/249/26-СР за результатом проведеного службового розслідування підтверджено факт безпідставного отримання грошового забезпечення за період фактичного не виконання обов`язків військової служби з 24.01.2026 по 31.01.2026 (з урахуванням всіх податків та зборів, що обліковуються як дебіторська заборгованість за бухгалтерським рахунком 2117 «Інша поточна дебіторська зоборгованість») у сумі 9 045,07грн. Таким чином, неправомірними (протиправними) діями відповідача нанесено шкоду державі в особі НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону, яка виразилась у вигляді неправомірно отриманого грошового забезпечення за період відсутності в підрозділі, з 24.01.2026 по 31.01.2026 сума збитку завданого державі (з урахуванням всіх податків та зборів, що обліковуються як дебіторська заборгованість за бухгалтерським рахунком 2117 «Інша поточна дебіторська заборгованість») складає 9045,07грн, а саме: 6363,85грн – нараховане грошове забезпечення; 1162,94грн – компенсація ПДФО; 96,91грн – військовий збір; 1421,37грн – нараховане та сплачене ЄСВ. 
Відповідно до наказу «Про результати службового розслідування» від 05.06.2026 №1928-АГ відповідно до Закону України від 03.10.2019 №160-ІХ «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» у зв`язку з неправомірним отриманням грошового забезпечення за час відсутності у підрозділі з 24.01.2026 по 31.01.2026 відповідача притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі завданої шкоди 6 363,85грн (без урахування компенсації ПДФО, військового збору, а також нарахованого та сплаченого ЄСВ). 
Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 169 КАС України позивач направив відповідачу на його адресу лист від 13.07.2026 №10/13634-26-Вих про добровільне відшкодування завданої шкоди. 
Проте відповідач не виплатив вказану суму коштів.
Тому позивач звернувся в суд з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував таке.
Правовий режим майна, закріпленого за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, і повноваження органів військового управління та посадових осіб щодо управління цим майном визначає Закон України від 21 вересня 1999 року №1075-XIV «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» (далі – Закон №1075-XIV).
Згідно зі ст.7 Закону №1075-XIV особи, винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 3 жовтня 2019 року №160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі – Закон №160-IX)
У п.4 ч.1 ст.1 Закону №160-IX визначено, що матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.
Частиною першою ст.2 Закону №160-IX встановлено, що дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).
Відповідно до ч.1 ст.3 Закону №160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Згідно з ч.2 ст.3 Закону №160-IX умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
1) наявність шкоди;
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
4) вина особи в завданні шкоди.
Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.3 Закону №160-IX притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України. Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Згідно з ч.1 ст.4 Закону №160-IX особа може бути притягнута до матеріальної відповідальності протягом трьох років з дня виявлення завданої шкоди.
Відповідно до ч.1 ст.6 Закону №160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
Суд врахував, що відповідно до зазначених вище наказів командування ОСОБА_1 було направлено на навчання з базової загальновійськової підготовки, під час якого він 24.01.2026 самовільно залишив військову частину після виписки з лікарні, у зв`язку з чим з того ж дня йому було зупинено виплату грошового забезпечення і соціальних гарантій та зараховано у розпорядження начальника загону, а за фактом самовільного залишення частини матеріали направлено до ДБР для відкриття кримінального провадження за ч. 5 ст. 407 КК України. Надалі проведеним службовим розслідуванням підтверджено факт безпідставного нарахування військовослужбовцю грошового забезпечення за період фактичного невиконання обов`язків з 24 по 31.01.2026 на загальну суму 6363,85грн, у зв`язку з чим наказом командира від 05.06.2026 його притягнуто до повної матеріальної відповідальності у розмірі завданої шкоди 6363,85грн. 
Отже, вказаним вище документами підтверджується, що позивач здійснив надлишкові виплати грошових коштів відповідачу. 
Згідно з ч.1 ст.7 Закону №160-IX розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Стаття 9 Закону №160-IX визначає обставини, що виключають матеріальну відповідальність. 
Так, відповідно до ч.ч.1, 2 вказаної статті завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації. Шкода не підлягає відшкодуванню у випадку смерті винної особи.
Згідно з ч.3 ст.9 Закону №160-IX обставини, що виключають матеріальну відповідальність, підлягають встановленню під час проведення розслідування.
Отже, Законом встановлені обставини, за яких особа звільняється від матеріальної відповідальності. Суд врахував, що позивач провів службове розслідування щодо самовільного залишення відповідачем розташування військової частини НОМЕР_5 та не встановив вказаних вище обставин.
Законом України від 24.03.1999 №548-ХІV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актам.
Відповідно до ст.11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статуту).
Згідно зі ст.26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Згідно з абз.1 п.2 Розділу І Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР (втратило чинність 31.10.2019) (далі – Положення), (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Пунктом третім Розділу І Положення передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності.
Згідно з п.4 Розділу І Положення встановлено, що відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоду.
Відповідно до п.13 Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі, зокрема, недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети.
Пунктом 14 Положення визначено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2 - 10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, нестача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.17 Розділу IV Положення командири підрозділів та інші посадові особи про наявні факти заподіяння матеріальної шкоди зобов`язані негайно подати рапорт командиру (начальнику) військової частини. У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб. Розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня виявлення шкоди. У необхідних випадках цей термін може бути продовжено вищим за підлеглістю командиром (начальником), але не більш як на один місяць. Розслідування не проводиться, якщо причини, розмір шкоди та винних осіб встановлено в ході ревізії (перевірки), інвентаризації, дізнання, попереднього слідства або судом.
Пунктом 18 Розділу IV Положення визначено, що розслідування призначається письмовим розпорядженням командира (начальника) військової частини, який має право прийняти рішення про притягнення військовослужбовця і призваного на збори військовозобов`язаного до матеріальної відповідальності. Розслідування провадиться посадовою особою, компетентною у питаннях обліку, зберігання та використання відповідного майна або яка має вищу юридичну освіту. Забороняється доручати розслідування посадовій особі, яка є підлеглою чи безпосереднім начальником військовослужбовця чи військовозобов`язаного, призваного на збори, дії яких необхідно розслідувати, а також посадовим особам, які є співучасниками заподіяння матеріальної шкоди чи зацікавлені в результатах розслідування.
Розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки (п.19 Розділу IV Положення).
Отже, до матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.
Згідно з п.31 Положення у разі звільнення у запас або у відставку чи вибуття із військової частини винної особи (винних осіб) до прийняття рішення про стягнення з неї заподіяної шкоди командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає цивільний позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди.
Докази відшкодування вартості завданої шкоди відсутні. Отже, вона підлягає стягненню на користь держави в особі позивача у вказаній ним сумі. Позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Зважаючи на статус позивача, як органу державної влади, та відсутність доказів понесення ним вказаного виду судових витрат, останні розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст.2- 20, 72-78, 138-139, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України) задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) збитки, завдані державі, в особі військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону Державної прикордонної служби України) ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) у сумі 6363,85 грн (шість тисяч триста шістдесят три гривні вісімдесят п`ять копійок).
2. Судові витрати розподілу не підлягають.
3. Копію рішення направити учасникам справи.
4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з складення повного тексту судового рішення.

Суддя | Анжеліка БАБИЧ