номер провадження справи 4/80/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.08.2026 Справа № 908/1454/26
м.Запоріжжя Запорізької області 
Суддя Зінченко Наталя Григорівна, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін справу
за позовом Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код юридичної особи 24584661)
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК», (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 69а; ідентифікаційний код юридичної особи 30105738)
про стягнення 803 891,64 грн.

Без виклику представників сторін

17.06.2026 до Господарського суду Запорізької області через підсистему Електронний суд надійшла позовна заява вих № 27-3872/11-вих від 17.06.2026 (вх. № 1702/08-07/26 від 17.06.2026) Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК», м. Запоріжжя про стягнення 803 891,64 грн. штрафу за договором про закупівлю № 53-127-01-25-01972 від 17.11.2025. 
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.06.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1454/26, присвоєно справі номер провадження справи 4/80/26, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. 
Наразі строк, на який введено в Україні режим воєнного стану, продовжений до 31.10.2026.
Заявлені позивачем вимоги викладені в позовній заяві та обґрунтовані посиланням на ст., ст. 11, 525, 526, 530, 612, 625, 626, 692, 712 ЦК України, договором про закупівлю № 53-127-01-25-01972 від 17.11.2025, на підставі яких позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідача 803 891,64 грн. штрафу. 
Ухвалою суду від 22.06.2026 про відкриття провадження у справі № 908/1454/26 відповідачу запропоновано у строк до 16.07.2026, але не пізніше 15 днів з дня отримання ухвали суду, подати відзив на позовну заяву і всі можливі докази у підтвердження його заперечень проти позову або його визнання, а також у строк не пізніше 10 днів з дня отримання від позивача відповіді на відзив на позовну заяву, подати до суду відповідно до ст. 251 ГПК України та направити на адресу позивача заперечення на відповідь на відзив. Позивачу запропоновано, у разі отримання від відповідачів відзиву на позовну заяву, у строк до 22.07.2026, але не пізніше 10 днів з дня отримання від відповідача відзиву на позовну заяву, подати письмову відповідь на відзив на позовну заяву.
Відповідачем на підставі ст., ст. 165, 251 ГПК України 08.07.2026 подано Відзив на позовну заяву за вих. №б/н від 07.07.2026 (вх. №14813/08-08/26 від 08.07.2026). Відповідач проти задоволення позовних вимог у заявленому розмірі заперечив, посилаючись на те, що поставку продукції за Договором про закупівлю № 53-127-01-25-01972 від 17.11.2025 здійснено у повному обсязі, однак із простроченням строку поставки. При цьому, на думку відповідача, розрахований позивачем штраф у розмірі 803 891,64 грн. є безпідставним та завищеним. Відповідач зазначив, що за результатами здійсненого ним контррозрахунку розмір штрафу за допущене прострочення становить 471 640,08 грн., у зв`язку з чим просив відмовити у стягненні 332 251,56 грн. як необґрунтованої частини заявленого штрафу. Крім того, відповідач заявив клопотання про зменшення розміру неустойки на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, посилаючись на наявність істотних обставин, які, на його думку, свідчать про неспівмірність заявленого до стягнення штрафу з наслідками порушення зобов`язання. З огляду на викладене відповідач просив відмовити в задоволенні стягнення штрафу в частині 332 251,56 грн. та зменшити розмір штрафу на 90 % від визначеної ним суми 471 640,08 грн.
15.07.2026 через підсистему через підсистему «Електронний суд» позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву б/н від 15.07.2026 (вх. № 15491/08-08/26від 15.07.2026), в яких останній зазначив, що Відповідач не заперечує факту укладення Договору про закупівлю № 53-127-01-25-01972 від 17.11.2025, встановленого ним строку поставки продукції до 25.12.2025 включно, а також факту порушення строків виконання зобов`язання. Водночас Позивач не погодився з контррозрахунком Відповідача та вказав, що штраф у розмірі 803 891,64 грн. нарахований відповідно до пункту 8.2 Договору, виходячи із 20 % суми невиконаного у встановлений строк зобов`язання, оскільки прострочення поставки перевищило 60 днів. Позивач наголосив, що умови щодо розміру штрафних санкцій були погоджені сторонами при укладенні Договору, а відповідно до статей 549 - 551 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків. Заперечуючи проти клопотання Відповідача про зменшення неустойки, Позивач послався на розділ 9 Договору, яким сторони визначили порядок повідомлення про форс-мажорні обставини та їх підтвердження. Позивач зазначив, що Відповідач не повідомляв його у встановленому Договором порядку про настання таких обставин та не надав відповідного підтвердження, а тому, на думку Позивача, посилання на воєнний стан, повітряні тривоги та інші пов`язані з війною обставини не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності або автоматичного зменшення штрафу. Позивач також звернув увагу, що негативні наслідки воєнного стану впливають на діяльність обох сторін. АТ «НАЕК «Енергоатом», як експлуатуюча організація атомних електростанцій, зобов`язане забезпечувати безпечну експлуатацію ядерних установок, а своєчасне забезпечення працівників виробничим одягом безпосередньо пов`язане з охороною праці, безпекою та безперервністю роботи персоналу на об`єктах критичної інфраструктури. Крім того, Позивач вказав, що наведені Відповідачем обставини не свідчать самі по собі про неспівмірність штрафу з наслідками порушення зобов`язання. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, зокрема викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, Позивач зазначив, що зменшення неустойки є правом, а не обов`язком суду та має здійснюватися з урахуванням сукупності конкретних обставин справи і балансу інтересів сторін. Позивач вважав, що заявлене Відповідачем зменшення штрафу на 90 % є необґрунтованим, оскільки фактично нівелює договірну відповідальність за порушення строків поставки. При цьому Позивач наголосив, що у справі № 911/2269/22, на яку посилається Відповідач, розмір нарахованої неустойки істотно перевищував вартість договірних робіт, тоді як у цій справі заявлений штраф становить 20 % вартості зобов`язання та відповідає прямо погодженим сторонами умовам Договору. Також Позивач зазначив, що спірний Договір передбачав постачання продукції, своєчасне отримання якої має значення для забезпечення працівників філії «ВП АРС» виробничим одягом та, відповідно, для безпечного і безперервного виконання ремонтних та інших робіт на об`єктах АТ «НАЕК «Енергоатом». З огляду на викладене Позивач просив відмовити у задоволенні клопотання Відповідача про зменшення штрафу та стягнути з Відповідача 803 891,64 грн. штрафу.
У відповідності до частин 2 і 3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Отже, 22.07.2026 сплив тридцятиденний термін наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням. 
Тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.
Відповідно до ч., ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.
Згідно ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, рішення прийнято без його проголошення - 20.08.2026.
Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ
17.11.2025 між акціонерним товариством «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Споживач, Покупець, Позивач у справі) в особі директора філіі? «Відокремлении? підрозділ «Атомремонтсервіс» АТ «НАЕК Енергоатом» (надалі – філія «ВП АРС») Супруна Григорія Леонідовича, що діє на підставі довіреності та Товариством з обмеженою відповідальністю «МІК» (Постачальник, Відповідач у справі) укладении? договір про закупівлю № 53-127-01-25-01972 (надалі – Договір). 
Відповідно до пункту 1.1. Договору Постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених в Договорі, поставити товар згідно зі специфікацією до договору згідно з ДК 021:2015 код 18110000-3 Формении? одяг (Виробничии? одяг різнии?), далі іменовану «Продукція», а Покупець зобов`язується в порядку і на умовах, визначених в Договорі, прии?няти і сплатити Продукцію. 
Сума Договору склала 3 349 548,50 грн. без ПДВ, крім того ПДВ 669 909,70 грн., всього з ПДВ 4 019 458,20 грн. (пункт 3.2. Договору). 
Згідно з пунктом 4.1. Договору сторони обумовили строк постачання Продукціі? - до 25 грудня 2025 року включно. Допускається дострокове постачання. 
Пунктом 4.4. Договору передбачено, що датою постачання вважається дата в видатковіи? накладніи?, яка підтверджує отримання Продукціі?. 
Відповідно до пункту 8.1. Договору в разі неналежного виконання або невиконання Сторонами зобов`язань за Договором, Сторони несуть відповідальність відповідно до Договору і чинного законодавства Украі?ни. 
В пункті 8.2. Договору Сторони погодили, що у випадку порушення Постачальником строків виконання зобов`язання за Договором, Покупець, залежно від строку фактичного прострочення виконання зобов`язання, має право застосувати до Постачальника штраф в одному із розмірів: 
- за порушення строку виконання зобов`язання до 10 днів (включно) - у розмірі 1 % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; 
- за порушення строку виконання зобов`язання понад 10 днів, але не більше 30 днів (включно) – у розмірі 3 % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; 
- за порушення строку виконання зобов`язання понад 30 днів, але не більше 60 днів (включно) – у розмірі 10 % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; 
- за порушення строку виконання зобов`язання понад 60 днів, але не більше 90 днів (включно) – у розмірі 20 % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; 
- за порушення строку виконання зобов`язання понад 90 днів – у розмірі 30 % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. 
Згідно з пунктами 10.1 та 10.2 Договору всі спори, які можуть виникнути по Договору, Сторони зобов`язалися вирішувати шляхом переговорів. Якщо Сторони не прии?дуть до згоди при розгляді суперечки, то суперечка передається до відповідного Господарського суду Украі?ни по місцю знаходження відповідача, з дотриманням претензіи?ного порядку врегулювання суперечки. 
Відповідно до пункту 12.1. Договору дании? договір діє з дати и?ого укладення і до 31 січня 2026 року включно, а в частині оплати за поставлену Продукцію – до повного виконання сторонами узятих на себе зобов`язань. 
Матеріали справи свідчать, що на виконання умов Договору остаточно лише 10.03.2026 відповідач поставив позивачу товар обумовлений договором, на загальну суму 4 019 458,20грн., про що свідчать видаткові накладні, а саме: 
- № К-01/05/01 від 05.01.2026 на суму 174 150,00 грн.; 
- № К-01/14/01 від 14.01.2026 на суму 1 129 752,00 грн.; 
- № К-01/27/01 від 27.01.2026 на суму 5400,00 грн.; 
- № К-02/02/01 від 02.02.2026 на суму 46 579,20 грн.; 
- № К-02/06/01 від 06.02.2026 на суму 530 025,00 грн.; 
- № К-02/16/01 від 16.02.2026 на суму 489 048,00 грн.; 
- № К-03/04/01 від 04.03.2026на суму 209 994,00 грн.; 
- № К-03/10/01 від 10.03.2026 на суму 1 434 510,00 грн.
Зазначені видаткові накладні підписані уповноваженими особами з боку Постачальника і Покупця.
Отже, факт поставки відповідачем позивачу товару на суму 4 019 458,20 грн. доведений видатковими накладними. 
16.03.2026 Позивач на адресу Відповідача направив претензію № 27-1574/11- вих. та просив сплатити на розрахунковии? рахунок філіі? «ВП АРС» штраф у розмірі 803 891,64 грн.
Зазначена претензія залишена без відповіді та задоволення.
Факт порушення відповідачем взятих на себе за договором зобов`язань у частині дотримання строків поставки товару належними та допустимими доказами не спростований.
Неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором в частині поставки товару з порушенням строків поставки товару стало підставою для звернення позивача до господарського суду із позовом про стягнення з відповідача 803 891,64 грн. штрафу.
Розглянувши та проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, дослідивши надані позивачем письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Стаття 205 ЦК України передбачає, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Сторонами укладений письмовий договір про закупівлю № 53-127-01-25-01972 від 17.11.2025, який за своєю правовою природою є договором поставки.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 662 ЦК України унормовано, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
За приписами частини першої статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.
Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.
Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до п. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Верховний Суд України зазначив у постановах від 22.11.2010 у справі № 14/80-09-2056 та від 20.12.2010 у справі № 06/113-38, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, штрафних санкцій у вигляді пені, штрафу, передбачених ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, можливо, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань встановленням договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань і пеня застосовується за порушення будь-яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання. 
Отже, штрафні санкції у вигляді неустойки (штрафу, пені) застосовуються за допущене прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного із обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій. 
Позивачем заявлена вимога про стягнення штрафу в розмірі 803 891,64 грн.
Суд, перевіривши здійснений Позивачем розрахунок штрафу, не погоджується з визначенням його розміру виходячи з усієї вартості Договору в сумі 4 019 458,20 грн. та застосування до неї штрафу у розмірі 20 %, оскільки такий розрахунок не враховує фактичні строки виконання Відповідачем окремих частин зобов`язання щодо поставки продукції.
Відповідно до пункту 4.1. Договору строк постачання Продукції визначено до 25.12.2025 включно.
Пунктом 8.2. Договору сторони погодили диференційований розмір штрафу залежно від тривалості прострочення виконання зобов`язання, а саме: за порушення строку виконання зобов`язання до 10 днів (включно) - 1 % від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; понад 10 днів, але не більше 30 днів (включно) - 3 %; понад 30 днів, але не більше 60 днів (включно) - 10 %; понад 60 днів, але не більше 90 днів (включно) - 20 %; понад 90 днів - 30 %.
Отже, умовами Договору розмір штрафу поставлено у залежність не лише від тривалості прострочення, а й від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. У зв`язку з цим при визначенні розміру штрафу підлягають врахуванню фактичні дати поставки окремих партій продукції та тривалість прострочення щодо кожної з них.
Як встановлено судом, поставка продукції здійснювалася Відповідачем окремими партіями та була завершена 10.03.2026, що підтверджується видатковими накладними.
Так, продукція на суму 174 150,00 грн поставлена 05.01.2026, тобто з простроченням 10 днів. Відповідно, штраф за цією поставкою становить 1 % від її вартості, а саме 1 741,50 грн.
Продукція на суму 1 129 752,00 грн. поставлена 14.01.2026, тобто з простроченням 19 днів. Розмір штрафу становить 3 %, або 33 892,56 грн.
Продукція на суму 5 400,00 грн. поставлена 27.01.2026, тобто з простроченням 32 дні. Відповідно, штраф у розмірі 10 % становить 540,00 грн.
Продукція на суму 46 579,20 грн. поставлена 02.02.2026, тобто з простроченням 38 днів. Розмір штрафу становить 10 %, або 4 657,92 грн.
Продукція на суму 530 025,00 грн. поставлена 06.02.2026, тобто з простроченням 42 дні. Розмір штрафу становить 10 %, або 53 002,50 грн.
Продукція на суму 489 048,00 грн. поставлена 16.02.2026, тобто з простроченням 52 дні. Розмір штрафу становить 10 %, або 48 904,80 грн.
Продукція на суму 209 994,00 грн. поставлена 04.03.2026, тобто з простроченням 68 днів. Відповідно до пункту 8.2. Договору розмір штрафу становить 20 %, або 41 998,80 грн.
Остання партія продукції на суму 1 434 510,00 грн. поставлена 10.03.2026, тобто з простроченням 74 дні. Розмір штрафу становить 20 %, або 286 902,00 грн.
Таким чином, загальний розмір штрафу за окремими поставками становить - 471 640,08 грн. (1 741,50 грн. + 33 892,56 грн. + 540,00 грн. + 4 657,92 грн. + 53 002,50 грн. + 48 904,80 грн. + 41 998,80 грн. + 286 902,00 грн.).
Отже, належний до стягнення розмір штрафу за порушення Відповідачем строків поставки продукції становить 471 640,08 грн.
При цьому застосування Позивачем штрафу в розмірі 20 % до всієї суми Договору - 4 019 458,20 грн., що становить 803 891,64 грн., є необґрунтованим, оскільки на момент спливу 60-денного строку прострочення частина зобов`язання вже була виконана Відповідачем, а тому відповідна частина продукції не могла вважатися такою, що перебувала у простроченні понад 60 днів.
При визначенні тривалості прострочення суд виходить із кількості повних календарних днів прострочення до дня фактичного виконання відповідної частини зобов`язання.
Суд також враховує, що положення пункту 8.2. Договору визначають розмір штрафу саме від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а тому розрахунок штрафу має здійснюватися з урахуванням фактичного обсягу та строків виконання Відповідачем зобов`язання.
За таких обставин суд вважає обґрунтованим контррозрахунок Відповідача в частині визначення штрафу у сумі 471 640,08 грн.
Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки на 90 відсотків, суд зазначає наступне.
В обґрунтування клопотання відповідач посилався на те, що ТОВ «МІК» є виробником та постачальником товарів для потреб оборонного сектору України, а його виробничі потужності розташовані у м. Запоріжжі, яке в умовах воєнного стану систематично зазнає ракетних та дронових атак. Відповідач зазначив, що регулярні повітряні тривоги зумовлюють необхідність припинення виробничого процесу та переміщення працівників до укриттів, що впливає на строки виготовлення та поставки продукції. На підтвердження зазначених обставин відповідач послався, зокрема, на внутрішній наказ щодо дій працівників під час повітряних тривог та статистичні дані щодо тривалості повітряних тривог у м. Запоріжжі. Також відповідач зазначив, що внаслідок військової агресії російської федерації зазнали пошкодження, руйнування або були втрачені його виробничі, складські та інші потужності у м. Оріхів, м. Мелітополі, м. Токмаку та інших населених пунктах, що, на його думку, негативно вплинуло на його фінансовий та майновий стан. Відповідач наголосив, що поставку продукції здійснено у повному обсязі, без претензій щодо її якості та комплектності, а прострочення, за його твердженням, не спричинило позивачу збитків. Крім того, відповідач вказував на незначний характер прострочення та вжиття ним заходів для належного виконання договірних зобов`язань.
Посилаючись на положення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України та правові висновки Верховного Суду, відповідач просив суд врахувати ступінь виконання ним зобов`язання, причини прострочення, відсутність доказів понесення позивачем збитків, поведінку відповідача, його майновий стан, наслідки воєнного стану та специфіку діяльності підприємства і зменшити розмір штрафу на 90 відсотків.
Позивач у відповіді на відзив заперечив проти задоволення клопотання відповідача щодо зменшення неустойки на 90 %.
За приписами частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо вона значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Верховний Суд у постанові від 18.05.2022 у справі № 280/988/19 зазначив, що дотримання необхідного (справедливого) балансу між суспільними (публічними) та приватними інтересами (принципу пропорційності) є важливою вимогою громадянського суспільства, демократичної, соціальної та правової держави та складовою принципу верховенства права.
У справі № 902/417/18 (постанова від 18.03.2020 року) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Реалізуючи своє право на зменшення розміру штрафних санкцій відповідно до положень частини 3 статті 551 ЦК України, суди повинні виходити з фактичних обставин, встановлених у кожній справі на підставі доказів, наданих учасниками справи на підтвердження їх вимог і заперечень, яким повинна надаватися оцінка згідно з вимогами статті 86 ГПК України, тобто судами повинні досліджуватися конкретні обставини справи щодо ступеня виконання умов договорів, розміру заборгованості, майнового стану сторін тощо.
Застосоване у статті 551 ЦК України словосполучення «суд має право» та «може бути зменшений за рішенням суду» свідчить про те, що саме суд користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи обставини, які мають істотне значення.
Оцінивши у сукупності доводи сторін щодо нарахування пені та штрафу, викладені у заявах по суті, суд дійшов до висновку про наявність підставі для зменшення розміру штрафу.
При цьому, судом зокрема враховано, що:
- розташування виробничих потужностей відповідача у м. Запоріжжі, яке включено до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022, зареєстрованим в у Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004;
- протягом строку виготовлення товару з 17.11.2025 по 10.03.2026 (114 днів) у м. Запоріжжі тривалість повітряних тривог склала 1686,2 години (70,2 дні безперервних тривог, а кількість оголошеного сигналу «повітряна тривога» становила 553 рази), тобто у відсотковому співвідношенні до часу виготовлення товару час тривог становив 61,6 %; 
- підприємство відповідача визнано критично важливим підприємство для забезпечення потреб ЗСУ, інших військових формувань в особливий період;
- відсутній умисний характер порушення строків поставки; 
- відсутні докази наявності збитків у позивача у зв`язку із порушенням строків поставки. 
З огляду на зазначене, з урахуванням принципу збалансованості інтересів сторін та верховенства права, суд вважає обґрунтованим, розумним та справедливим зменшення розміру штрафу за прострочення поставки товару на 50 %.
Зменшення суми штрафу на 50 % від заявленої в позові, з урахуванням обставин справи, не звільняє відповідача від господарської відповідальності, однак є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання взятих на себе зобов`язань.
На підставі викладеного, позов задовольняється судом частково. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню штраф у розмірі 235 820,04 грн. (471 640,08 грн. х 50 %). У задоволенні решти позовних вимог у частині стягнення штрафу слід відмовити.
Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до частини третьої статті 129 Господарського процесуального кодексу України у разі зменшення судом розміру неустойки судовий збір покладається на відповідача повністю без урахування такого зменшення.
Разом з тим у даному випадку судом встановлено дві різні підстави зменшення заявленої позивачем до стягнення суми штрафу, які мають різні правові наслідки для розподілу судових витрат.
З огляду на висновок суду, що обґрунтованою є вимога про стягнення штрафу у розмірі 471 640,08 грн., з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно обґрунтованому розміру позовних вимог:
9 646,70 грн. х 471 640,08 грн./ 803 891,64 грн. = 5 659,68 грн.
При цьому зменшення судом штрафу не впливає на розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки таке зменшення здійснено судом відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України.
Керуючись ст., ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ
1. Позов Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», м. Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК», м. Запоріжжя задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МІК», (69006, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, 69а; ідентифікаційний код юридичної особи 30105738) на користь Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», (01032, м. Київ, вул. Назарівська, буд. 3; ідентифікаційний код юридичної особи 24584661) 235 820 (двісті тридцять п`ять тисяч вісімсот двадцять) грн. 04 коп. штрафу та 5 659 (п`ять тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять) грн. 68 коп. судового збору. Видати наказ.
3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Повне судове рішення складено « 20» серпня 2026 р.

Суддя Н.Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.