П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
^————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2026 р. | м. Одеса | Справа № 420/27379/25

Перша інстанція: суддя Марин П.П.,
повний текст судового рішення
складено 29.05.2026, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – ГУПФ в Одеській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – ГУПФ в Рівненській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – ГУПФ в Запорізькій області) та просив:
- визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії №155350024013 від 04.06.2025 та від 07.08.2025;
- зобов`язати ГУПФ в Одеській області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 період проходження військової служби з 18.05.1980 по 17.05.1982; період навчання з 01.09.1982 по 04.07.1988; та періоди роботи з 02.10.1986 по 12.09.1988, з 12.09.1988 по 02.10.1990, з 10.10.1990 по 26.12.1991, з 13.01.1992 по 01.11.1992, з 01.11.1992 по 31.10.1994, з 01.11.1994 по 30.06.1997, з 01.07.1997 по 29.08.1998, з 01.09.1998 по 31.12.2003, з 05.01.2004 по 31.07.2005, з 01.08.2005 по 30.04.2007, та переглянути заяву про призначення пенсії від 28.05.2025, з урахуванням довідки про заробітну плату за період з 01.05.2005 по 30.04.2007.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУПФ в Рівненській області від 04.06.2025 №155350024013 та рішення ГУПФ в Запорізькій області від 07.08.2025 №155350024013. 
Зобов`язано ГУПФ в Запорізькій області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, подану ОСОБА_1 31.07.2025, з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянт просив його скасувати та ухвалити нове про відмову в позові повністю.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи, а саме з прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, а тому, з врахуванням наведеного, колегія суддів переглядає рішення суду першої інстанції лише в цій частині.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 28.05.2025 ОСОБА_1 вперше звернувся до ГУПФ в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - ГУПФ в Рівненській області.
За наслідками розгляду заяви та наданих документів ГУПФ в Рівненській області 04.06.2025 винесено рішення про відмову у призначенні пенсії №155350024013 з тих підстав, що: “... за доданими документами до страхового стажу не зараховано:
- період проходження військової служби з 18.05.1980 по 17.05.1982; період навчання з 01.09.1982 по 04.07.1988; період роботи з 10.10.1990 по 26.12.1991, з 13.01.1992 по 01.11.1992, з 01.11.1992 по 31.10.1994, з 01.11.1994 по 30.06.1997, з 01.07.1997 по 29.08.1998, з 01.09.1998 по 31.12.2003, з 05.01.2004 по 31.07.2005, з 01.08.2005 по 30.04.2007, оскільки, згідно ст.24-1 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди. Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат визначається Кабінетом Міністрів України…
Враховуючи викладене, відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та відсутністю інформації щодо неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення”.
31 липня 2025 року позивачем у 3-х місячний строк повторно подано заяву до управління, додатково надавши довідки, що підтверджують період роботи та заробітну плату з 01.05.2005 по 30.04.2007, а саме надано довідки ТОВ в місті Астана №30 від 30.04.2007 про підтвердження періоду роботи з 01.08.2005 по 30.04.2007, а також довідки про нараховану заробітну плату за період з 01.05.2005 по 30.04.2007. 
07 серпня 2025 року рішенням ГУПФ в Запорізькій області позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком з тих підстав, що: “…За доданими документами позивача до страхового стажу не зараховано наступні періоди роботи:
- з 02.10.1986 по 12.09.1988, з 12.09.1988 по 02.10.1990, згідно довідки №247, оскільки прізвище, ім`я, по батькові, дата її видачі та печатка не придатні до сприйняття змісту та потребує уточнення;
- період навчання з 01.09.1982 по 04.07.1988 згідно диплому від 04.07.1988 серії НОМЕР_1 (записи завірені печаткою, яка не містить перекладу на державну мову) — цей період потребує уточнення, оскільки перетинається з періодом роботи з 20.09.1982 по 15.09.1986 згідно довідки від 02.04.1997 №46/ок та потребує уточнення;
- період проходження військової служби з 18.05.1980 по 17.05.1982 згідно військового квитка від 23.04.1980 серії НОМЕР_2 ;
- період роботи з 10.10.1990 по 26.12.1991, згідно довідки №122 від 27.05.1977 за межами України на території Республіки Узбекистан, оскільки позивач не додав до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат;
- період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 01.11.1992, з 13.01.1992 по 01.11.1992, з 01.11.1992 по 31.10.1994, з 01.11.1994 по 30.06.1997, з 01.07.1997 по 29.08.1998, з 01.09.1998 по 31.12.2003, на території Республіки Узбекистан з 05.01.2004 по 31.07.2005, з 01.08.2005 по 30.04.2007, на території Республіки Казахстан, оскільки ці записи завірено печатками, які не містять перекладу на державну мову та з 19.06.2023 року для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим, стаж роботи зараховується по 31.12.1991. 
Пенсійний вік визначений статтею 26 Закону №1058-IV становить 63 роки. Вік заявника 63 роки 4 місяці 22 дні. Необхідний страховий стаж, згідно ст.26 Закону №1058-IV становить від 22 до 32 років. У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком така особа набуде після досягнення 65 років за наявності страхового стажу від 15 років. Страховий стаж особи складає 16 років 3 дні.
Враховуючи вищезазначене, прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком з урахуванням положень статті 26 Закону №1058-IV у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи.
Для зарахування до страхового стажу періодів робот запропоновано звернутися до Управління обслуговування громадян щодо направлення запиту про підтвердження нездійснення в іншій державі пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні за період трудової діяльності до 01.01.1992. Вищезазначені довідки надати з проставленим передбаченим ст.4 Конвенції апостиля компетентним органом вищезазначених Республік”.
Вважаючи такі дії та рішення відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. При цьому, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
Суд також зазначив, що недосконалість заповнення трудової книжки позивача не є суттєвою обставиною, яка може бути підставою для неврахування такого періоду до страхового стажу позивача, оскільки законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок працівників на уповноваженого працівника підприємства, вини позивача у неналежній якості записів у трудовій книжці немає, а тому зазначена обставина не може позбавити його конституційного права на соціальний захист та вирішення питання надання пенсії.
Також суд дійшов висновку, що припинення участі однієї з договірних сторін в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 не є підставою для відмови в зарахуванні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до припинення участі України.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон №1058-IV.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМУ від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок №637).
Відповідно до пункту 1, 3 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 23 Порядку №637 документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). 
Відповідно до ч.1 ст.44 Закону №1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Частиною 5 ст.45 Закону №1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Постановою правління Пенсійного фонду України, який є центральним органом виконавчої влади, 25.11.2005 за №22-1 затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1).
Пункт 1.1 Порядку №22-1: заява про призначення, перерахунок, поновлення, продовження пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4); заява про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном (додаток 9) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Згідно п.1.7-1.8 Порядку №22-1, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону №1058-IV.
Пункт 2.23 Порядку №22-1 визначає, що до заяви, поданої в електронній формі через вебпортал або засобами Порталу Дія, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає електронний підпис, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. 
Згідно з пунктом 4.7 Порядку №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Відповідно до пункту 3 Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 30.07.2015 №13-1, принципи здійснення прийому та обслуговування осіб органами Пенсійного фонду: додержання вимог чинного законодавства та етичних норм поведінки; прозорість, відкритість та зрозумілість дій у сфері надання послуг; компетентність та ефективність; своєчасність та якість; нерозголошення інформації, повідомленої особою, яка звертається за отриманням послуги, крім випадків, встановлених чинним законодавством; орієнтація на одержувача - формування ефективної системи взаємодії з одержувачем послуги, надання послуги на базі централізованих інформаційних технологій незалежно від місця взяття його на облік (проживання, перебування на обліку); інформованість - функціонування постійно діючої системи інформаційного забезпечення одержувача послуги.
Згідно з пунктом 4.2 Порядку №22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою відмови позивачу у призначенні пенсії є те, що до страхового стажу не зараховано наступні періоди роботи:
- з 02.10.1986 по 12.09.1988, з 12.09.1988 по 02.10.1990, згідно довідки № 247, оскільки прізвище, ім`я, по батькові, дата її видачі та печатка не придатні до сприйняття змісту та потребує уточнення;
- період навчання з 01.09.1982 по 04.07.1988 згідно диплому від 04.07.1988 серії НОМЕР_1 (записи завірені печаткою, яка не містить перекладу на державну мову) — цей період потребує уточнення, оскільки перетинається з періодом роботи з 20.09.1982 по 15.09.1986 згідно довідки від 02.04.1997 №46/ок та потребує уточнення;
- період проходження військової служби з 18.05.1980 по 17.05.1982, згідно військового квитка від 23.04.1980 серії НОМЕР_2 ;
- період роботи з 10.10.1990 по 26.12.1991, згідно довідки №122 від 27.05.1977 за межами України на території Республіки Узбекистан, оскільки позивач не додав до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат;
- період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 01.11.1992, з 13.01.1992 по 01.11.1992, з 01.11.1992 по 31.10.1994, з 01.11.1994 по 30.06.1997, з 01.07.1997 по 29.08.1998, з 01.09.1998 по 31.12.2003, на території Республіки Узбекистан з 05.01.2004 по 31.07.2005, з 01.08.2005 по 30.04.2007, на території Республіки Казахстан, оскільки ці записи завірено печатками, які не містять перекладу на державну мову та з 19.06.2023 року для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, у зв`язку з чим, стаж роботи зараховується по 31.12.1991.
Окрім того, в рішенні відповідачем зазначено, що для зарахування до страхового стажу вказаних періодів роботи за межами України на території Республіки Узбекистан необхідно звернутися до Управління обслуговування громадян щодо направлення запиту про підтвердження нездійснення в іншій державі пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні за період трудової діяльності до 01.01.1992. Вищезазначені довідки надати з проставленим передбаченим ст.4 Конвенції апостиля компетентним органом вищезазначених Республік.
З наявної у матеріалах пенсійної справи копії дублікату трудової книжки серії НОМЕР_3 вбачається, що вона була видана 01.11.1992 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У дублікаті трудової книжки наявні такі записи про роботу позивача, починаючи з 13.01.1992 року, в тому числі спірні періоди роботи, а саме: з 13.01.1992 по 01.11.1992 (“Кооператив Стрела”, Узбекистан, м.Ташкент”), з 01.11.1992 по 31.10.1994 (СПФ “Стрела”, Узбекистан, м.Ташкент”), з 01.11.1994 по 30.06.1997 (СПФ “Стрела”, Узбекистан, м.Ташкент”), з 01.07.1997 по 29.08.1998 (АОЗГ “Стрела”, Узбекистан, м.Ташкент”), з 01.09.1998 по 31.12.2003 (АОЗГ “Ваппо”, Узбекистан, м.Ташкент”), з 05.01.2004 по 31.07.2005 (“Казинтерстрой”, Казахстан, м.Астана), з 01.08.2005 по 30.04.2007 (ТОО “Дубай строй Холдинг”, Казахстан, м.Астана).
Також, на підтвердження періоду роботи з 01.05.2005 по 30.04.2007 позивачем надано довідки ТОВ в місті Астана №30 від 30.04.2007 про підтвердження періоду роботи з 01.08.2005 по 30.04.2007, а також довідки про нараховану заробітну плату за період з 01.05.2005 по 30.04.2007
Крім того, у трудовій книжці (дублікаті) міститься запис про те, що загальний стаж роботи позивача до вступу до кооперативу “Стріла” складає 11 років 9 місяців, при цьому до кооперативу “Стріла” позивач вступив 13.01.1992.
Водночас, дублікат трудової книжки не містить відомостей про період проходження позивачем військової служби з 18.05.1980 по 17.05.1982; про період навчання з 01.09.1982 по 04.07.1988; про періоди роботи з 02.10.1986 по 12.09.1988, з 12.09.1988 по 02.10.1990, з 10.10.1990 по 26.12.1991.
На підтвердження вказаних періодів позивачем до відповідачів було подано: диплом НОМЕР_1 , де зазначено, що позивач у 1982 році вступив у ташкентський орден трудового червоного прапора інститут інженерів желдолтранспорт, та 04.07.1988 його закінчив; військовий квиток серії НОМЕР_2 , де зазначено період проходження позивачем військової служби з 18.05.1980 по 17.05.1982.
Щодо періодів роботи з 02.10.1986 по 12.09.1988, з 12.09.1988 по 02.10.1990, з 10.10.1990 по 26.12.1991, то позивачем були надані архівні довідки №247 від 09 липня (рік не можливо встановити) та №46/ок від 02.04.1997 (м.Ташкент).
Суд зазначає, що наявні у трудовій книжці записи про роботу позивача, починаючи з 13.01.1992 року, в тому числі спірні періоди роботи, а саме: з 13.01.1992 по 01.11.1992 (“Кооператив Стрела”, Узбекистан, м.Ташкент”), з 01.11.1992 по 31.10.1994 (СПФ “Стрела”, Узбекистан, м.Ташкент”), з 01.11.1994 по 30.06.1997 (СПФ “Стрела”, Узбекистан, м.Ташкент”), з 01.07.1997 по 29.08.1998 (АОЗГ “Стрела”, Узбекистан, м.Ташкент”), з 01.09.1998 по 31.12.2003 (АОЗГ “Ваппо”, Узбекистан, м.Ташкент”), з 05.01.2004 по 31.07.2005 (“Казинтерстрой”, Казахстан, м.Астана), з 01.08.2005 по 30.04.2007 (ТОО “Дубай строй Холдинг”, Казахстан, м.Астана) є чіткими без перекреслень, містять підпис відповідальної особи та печатки підприємств номера і дати наказу про прийняття та звільнення з роботи.
Відповідно до ч.1 ст. 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Також на час заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162.
Відповідно до п.1.1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.
Згідно з Інструкцією №162, робітники та службовці, які надходять на роботу, зобов`язані пред`являти адміністрації підприємств трудову книжку, оформлену в установленому порядку (п.1.2). У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність (п.2.2). Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами), та дата народження зазначаються на підставі паспорта або свідоцтва про народження (п.2.10). Після вказівки дати заповнення трудової книжки працівник підписом засвідчує правильність внесених відомостей (п.2.11). Зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові та дату народження проводяться адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер та дату цих документів. Вказівка зміни вноситься першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рисою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження та записуються нові дані. Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п.2.12). 
Апеляційний суд наголошує, що сам факт офіційного працевлаштування позивача в періоди роботи з 13.01.1992 по 01.11.1992, з 01.11.1992 по 31.10.1994, з 01.11.1994 по 30.06.1997, з 01.07.1997 по 29.08.1998, з 01.09.1998 по 31.12.2003, з 05.01.2004 по 31.07.2005, з 01.08.2005 по 30.04.2007 підтверджується записами в трудовій книжці.
Отже, з огляду на вказані вище положення зазначених Інструкції та Порядку, суд вважає, що важливим для врахування відповідного періоду роботи особи до її страхового стажу, що дає право на пенсію, є наявність відповідних записів у трудовій книжці щодо такої роботи, а не якість оформлення трудової книжки працівника його роботодавцем.
Будь-які недоліки такого заповнення трудової книжки роботодавцем не можуть ставитись в провину працівнику, оскільки таке заповнення не залежить від його волі, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, та не може впливати на особисті права працівника.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, від 12.09.2022 у справі № 569/16691/16-а.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції щодо протиправності спірного рішення в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу позивача періодів його роботи з 13.01.1992 по 01.11.1992, з 01.11.1992 по 31.10.1994, з 01.11.1994 по 30.06.1997, з 01.07.1997 по 29.08.1998, з 01.09.1998 по 31.12.2003, з 05.01.2004 по 31.07.2005, з 01.08.2005 по 30.04.2007.
Стосовно припиненням з 19.06.2023 для України дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, принцип пропорційності, який вимагає співрозмірного обмеження прав і свобод людини для досягнення публічних цілей - органи влади, зокрема, не можуть покладати на громадян зобов`язання, що перевищують межі необхідності, які випливають із публічного інтересу, для досягнення цілей, які прагнуть досягнути за допомогою застосовуваної міри (або дій владних органів). Вказаний принцип передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе індивідуальний і надмірний тягар.
15.05.1992 року набула чинність Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення (далі Угода). Вказана Угода укладена між наступними державами-учасницями: Азербайджанська Республіка, російська федерація, республіка Білорусь, Республіка Таджикистан, Республіка Вірменія, Туркменистан, Республіка Казахстан, Республіка Узбекистан, Республіка Киргизстан, Україна, Республіка Молдова.
Відповідно до статті 1, 4, 5, 6, 11, 13 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Держави - учасниці Співдружності проводять політику гармонізації законодавства про пенсійне забезпечення.
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.
Призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
У разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.
Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
29.11.2022 Постановою КМУ №1328 постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. москві.
Постанова КМУ №1328 від 29.11.2022 набрала чинності 02.12.2022.
З огляду на зазначене, підтвердження та зарахування періоду роботи позивача в Республіці Казахстан та Республіці Узбекистан в даному випадку здійснюється за правилами Порядку підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком, затвердженого Постановою КМУ №562 від 16.05.2025 (далі Порядок №562).
Відповідно до п.1-5 Порядку №562 цей Порядок визначає механізм підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі (за наявності) для визначення права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV за умови зарахування таких періодів роботи до страхового стажу (стажу роботи) згідно із законодавством відповідної держави у разі відсутності необхідного страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою статті 26 Закону.
Періоди роботи осіб в іншій державі (за наявності), з якою укладено міжнародний договір України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, зараховуються до страхового стажу осіб, які проживають в Україні, на умовах такого міжнародного договору.
Особи, які працювали в інших державах і у яких відсутній необхідний страховий стаж, передбачений частинами першою - третьою статті 26 Закону №1058-IV, додають до заяв про призначення пенсії підтвердні документи.
Якщо за змістом документів неможливо підтвердити зарахування періодів роботи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) згідно із законодавством відповідної держави або якщо особа не подала підтвердних документів, територіальний орган Пенсійного фонду України протягом п`яти робочих днів після надходження заяви про призначення пенсії з усіма необхідними документами подає до МЗС запит для надсилання протягом п`яти робочих днів з дня його отримання дипломатичними каналами іншій державі та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі, запиту щодо надання підтвердних документів з інформацією про те, що всі особисті дані, які будуть зазначені в наданих документах, є конфіденційними.
Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальними органами Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в інших державах, запит надсилається після появи можливості здійснення обміну.
Підтвердні документи, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації відповідно до законодавства, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Після надходження до територіального органу Пенсійного фонду України підтвердних документів періоди роботи, зазначені в них, зараховуються до страхового стажу (стажу роботи) особи в календарному обчисленні для визначення права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону.
У разі коли від іншої держави надійшла відповідь про підтвердження факту зарахування періодів роботи в такій державі до страхового стажу (стажу роботи) згідно із законодавством відповідної держави, а особами, зазначеними в абзаці першому пункті 3 цього Порядку, не подано заяви про призначення пенсії, територіальний орган Пенсійного фонду України повідомляє особам про необхідність подання таких заяв.
Тож, припинення участі однієї з договірних сторін в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 не є підставою для відмови в зарахуванні стажу роботи позивача, адже такий стаж ним набутий до припинення участі України.
До того ж, позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення пенсії не ставиться у залежність від припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.
Як вірно зауважив суд 1-ї інстанції, під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії пенсійним орган під час підтвердження роботи позивача в Республіці Казахстан та Республіці Узбекистан керувався Порядком №562.
Водночас, цей Порядок визначає механізм підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування таких періодів трудової діяльності до страхового стажу, зокрема на пільгових умовах.
Судом встановлено, що позивач працював в Республіці Казахстан та Республіці Узбекистан, також після 01.01.1992, а отже на частину правовідносини з 01.01.1992 по 30.04.2007 не розповсюджується Порядок №562.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вірним висновок суду 1-ї інстанції, що відповідачами протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 01.01.1992 по 30.04.2007 із посиланням на Порядок №562.
Стосовно висновків пенсійного органу, що не підлягає зарахуванню набутий позивачем стаж у періоди з роботи з 01.09.1982 по 04.07.1988 згідно диплому від 04.07.1988 серії НОМЕР_1 (записи завірені печаткою, яка не містить перекладу на державну мову) — цей період потребує уточнення, оскільки перетинається з періодом роботи з 20.09.1982 по 15.09.1986 згідно довідки від 02.04.1997 №46/ок та потребує уточнення; період проходження військової служби з 18.05.1980 по 17.05.1982, період роботи з 10.10.1990 по 26.12.1991, згідно довідки №122 від 27.05.1977 за межами України на території Республіки Узбекистан, оскільки позивач не додав до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат, апеляційний суд зазначає, що у даному випадку заява позивача від 31.07.2025 про призначення пенсії містить інформацію, завірену підписом останнього про те, що він не отримує пенсійні виплати в іншій державі, однак не містить відомостей про причини неможливості отримання документів, що підтверджують неотримання заявником пенсійних виплат в іншій державі.
Тобто, зазначення в заяві коментованих відомостей свідчить про виконання позивачем вимог Порядку №562 в частині повідомлення про відсутність пенсійних виплат у відповідній державі та неможливість їх документального підтвердження.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Орган, що призначає пенсію, надає: роз`яснення підприємствам, установам, організаціям та особам з питань призначення та виплати пенсій; у разі необхідності - бланки документів; допомогу особам щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії; у разі необхідності - допомогу щодо визначення права на пенсію до звільнення особи з посади, яка дає право на її призначення (п.3.3.).
За змістом пункту 3 Порядку №562 у разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах.
Приписами пункту 4 Порядку №562 унормовано, що у разі коли у заяві про призначення пенсії особа зазначила інформацію про те, що вона не отримує пенсійні виплати в іншій державі, особа додає до заяви про призначення пенсії документи, видані органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, які підтверджують факт неотримання таких виплат.
У разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.
Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР. У такому разі в заяві про призначення пенсії особа зазначає інформацію про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Отже, у силу пункту 4 Порядку №562 у разі відсутності можливості здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі, до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього СРСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього союзу СРСР.
Отже, обов`язок щодо отримання інформації про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року, покладається саме на органи Пенсійного фонду України, а не на осіб, які мають право на призначення пенсії.
При цьому, твердження пенсійного органу про відсутність інформації щодо нездійснення іншою країною пенсійних виплат спростовуються матеріалами пенсійної справи, в якій наявний лист заступника директора Департаменту консульської служби – начальника Управління консульських послуг Криса С. № 71/17-571/1-136264 від 06.11.2025, з якого вбачається, що у зв`язку із запитом стосовно отримання дипломатичним шляхом інформації щодо здійснення або нездійснення пенсійних виплат за період трудової діяльності до 01.01.1992 громадянину ОСОБА_1 . Посольство України в Республіці Казахстан повідомило, що згідно з отриманою від Міністерства закордонних справ Республіки Казахстан інформацією, відповідно до централізованої бази даних одержувачів пенсій та допомоги Міністерства праці та соціального захисту населення, а також автоматизованої інформаційної системи призначення “Е-макет”, ОСОБА_1 не є і раніше не значився одержувачем пенсійних чи соціальних виплат.
Таким чином, суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність врахування зазначених періодів до його страхового стажу.
Також апеляційний суд погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що належним та ефективним способом захисту права позивача є зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву позивача, з урахуванням висновків суду.
Отже, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 травня 2026 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач | | А.Г. Федусик
Судді | | Г.В. Семенюк   О.І. Шляхтицький