Справа № 369/22630/25
Провадження № 2/369/7854/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
24.08.2026 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Пінкевич Н.С.,
при секретарі судових засідань Худинець Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Служби у справах дітей Боярської міської ради в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, 
встановив:
У листопаді 2025 року позивач звернувся до суду з вказаними позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що  ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками малолітніх дітей: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Родина Білегу тривалий час перебуває в полі зору Служби у справах дітей та соціальних служб як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. У вересні 2021 року Службою у справах дітей було ініційовано проведення оцінки потреб сім`ї, здійснено обстеження житлово-побутових умов її проживання та організовано соціальний супровід. У листопаді 2021 року дітей було взято на облік як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах.
Зазначає, що в подальшому ситуація в сім`ї не покращилася. Батьки не забезпечували належних умов проживання, утримання, виховання та розвитку дітей, зловживали алкогольними напоями, не мали постійної роботи та стабільного заробітку. Надходили звернення про застосування до дітей фізичного домашнього насильства. Сім`я проживала в антисанітарних умовах, без належного водопостачання, освітлення та опалення, у приміщеннях було брудно та відчувався різкий запах від речей і поверхонь.
10.06.2022 працівники Служби у справах дітей спільно з працівниками Національної поліції виїжджали за місцем проживання сім`ї у зв`язку з повідомленням мешканців села Новосілки про крики дитини про допомогу, стогін та звуки ударів. Під час виїзду малолітню ОСОБА_7 було виявлено з численними тілесними ушкодженнями, зокрема ранами, забоями та саднами різного ступеня тяжкості. За твердженням позивача, такі обставини свідчили про неналежне виконання відповідачами батьківських обов`язків та наявність загрози життю і здоров`ю дітей.
На підставі рішення виконавчого комітету Боярської міської ради від 10.06.2022 дітей було відібрано від матері та батька. У липні 2022 року четверо дітей були влаштовані до приватної організації «Соціально-реабілітаційний центр «Затишок», а згодом направлені до соціально-реабілітаційного центру «Затишок» благодійної організації «Боярська надія».
У подальшому, враховуючи проходження матір`ю курсу психологічної реабілітації, покращення житлово-побутових умов сім`ї, проведення ремонту, відновлення електропостачання, забезпечення дітей необхідними одягом та взуттям, а також облаштування прибудинкової території, Службою у справах дітей було порушено питання про повернення дітей у сім`ю. У листопаді 2022 року дітей було повернуто батькам.
Після повернення дітей сім`я продовжувала перебувати під соціальним супроводом. Однак, як зазначає позивач, позитивні зміни не мали сталого характеру. Соціальними службами фіксувалася систематична неучасть сім`ї без поважних причин у заходах, передбачених індивідуальним планом соціального супроводу. За місцем проживання батьки характеризувалися негативно, зокрема у зв`язку зі зловживанням спиртними напоями.
За інформацією Фастівського районного управління поліції, ОСОБА_6 неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей. Позивач також зазначає, що батьки ніде не працевлаштовані, мають заборгованість за комунальні послуги, а у випадках, коли діти не ночують удома, не з`ясовують їх місцезнаходження та не володіють інформацією про те, де і з ким вони перебувають. Крім того, відповідачі закладали до ломбардів документи, у тому числі свідоцтва про народження дітей та власні паспорти.
У жовтні 2024 року за заявою матері ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було влаштовано до ЦДР «Республіка Пілігрим» для отримання реабілітаційних послуг та подолання алкогольної залежності, а наказами Служби у справах дітей від 05.11.2024 їх тимчасово влаштовано до зазначеного закладу.
12.02.2025 Комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Боярської міської ради розглянуто питання щодо доцільності позбавлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 батьківських прав стосовно чотирьох дітей. За результатами розгляду комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав.
Позивач вважає, що відповідачі протягом тривалого часу свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, здоров`я та матеріальне забезпечення, не створюють належних умов для їх проживання та розвитку, не виявляють належного інтересу до їхнього життя, а вжиті соціальними службами заходи не призвели до сталого виправлення ситуації.
Просить суд :позбавити ОСОБА_5 та ОСОБА_6 батьківських прав щодо ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 аліменти на утримання малолітніх дітей  ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти врозмірі 1/4 частини всіх видів заробітку , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.12.2025 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі з призначенням підготовчого засідання. 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 квітня 2026 року закрито підготовче провадження у справі. 

У судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовною заявою надав клопотання про розгляд справи у відсутність позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. 
Відповідачі на виклик суду не з`явилися, про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відзиву на позовну заяву на адресу суду не направили. Ухвала про відкриття провадження по справі, позовну заяву з додатками, судові повістки направлялись відповідачам за зареєстрованим місцем проживання відповідачів, але конверти повертались з відмітками «Адресат відсутній», що відповідно до ст.128 ЦПК України є належним повідомленням. 
Відповідно до положень ч. 8ст. 178ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин суд, враховуючи вимогист. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику)учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. 
Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджені тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшов до наступних висновків.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України).
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно ст. 164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Дослідивши наведені в позовній заяві доводи та перевіривши матеріали справи, суд установив наступне.
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є батьком, а ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є матір`ю дітей:
неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження (отриманим повторно) серії НОМЕР_1 від 07 листопада 2024 року, виданим Боярським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); 
неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження (отриманим повторно) серії НОМЕР_2 від 16 травня 2023 року, виданим Боярським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ); 
малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (отриманим повторно) серії НОМЕР_3 від 16 травня 2023 року, виданим Боярським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ);
малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (отриманим повторно) серії НОМЕР_4 від 16 травня 2023 року, виданим Боярським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

З матеріалів справи встановлено, що родина протягом тривалого часу перебуває в полі зору Служби у справах дітей та соціальних служб у зв`язку з неналежним виконанням батьками своїх обов`язків та перебуванням дітей у складних життєвих обставинах.
Ще у 2021 році Службою у справах дітей здійснювалося обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї, проводилася оцінка її потреб та було організовано соціальний супровід. Наказами Служби у справах дітей від 08.11.2021 дітей було взято на облік як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах.
10.06.2022 працівники Служби у справах дітей спільно з працівниками Національної поліції здійснили виїзд за місцем проживання сім`ї у зв`язку з повідомленням мешканців села Новосілки про крики дитини про допомогу, стогін та звуки ударів.
Під час відповідного виїзду малолітню ОСОБА_2 було виявлено з численними тілесними ушкодженнями, зокрема різаною раною задньої поверхні правого стегна, численними забійними ранами обох плечей та саднами, гнійними ранами лівої сідниці та правого коліна, численними саднами лівого передпліччя.
Матеріали справи також містять відомості про проживання сім`ї в антисанітарних умовах, відсутність належного водопостачання, освітлення та опалення, незадовільний санітарний стан приміщень, а також про залишення дітей без належного нагляду дорослих.
Наведені обставини в сукупності свідчать про існування реальної загрози належному фізичному та психічному розвитку дітей, у зв`язку із чим на підставі рішення виконавчого комітету Боярської міської ради від 10.06.2022 дітей було відібрано від батьків та у липні 2022 року влаштовано до соціально-реабілітаційного закладу.
Разом із тим суд ураховує, що після цього відповідачам фактично була надана можливість виправити ситуацію та відновити належне виконання батьківських обов`язків.
Так, після проходження матір`ю курсу психологічної реабілітації, покращення житлово-побутових умов, проведення ремонту, відновлення електропостачання, забезпечення дітей необхідними речами та облаштування прибудинкової території Служба у справах дітей ініціювала повернення дітей у сім`ю. У листопаді 2022 року дітей було повернуто батькам.
Проте після повернення дітей у сім`ю належне виконання відповідачами батьківських обов`язків не набуло сталого характеру.
З наданих суду матеріалів убачається, що сім`я надалі перебувала під соціальним супроводом як така, що опинилася у складних життєвих обставинах. КНП «Центр соціальних служб» Боярської міської ради у 2024 році та повторно 09.09.2025 приймалися рішення про припинення надання сім`ї соціальної послуги соціального супроводу у зв`язку із систематичною неучастю отримувача послуги без поважних причин у заходах, передбачених індивідуальним планом соціального супроводу.
Суд також враховує наявні у справі відомості про те, що відповідачі не мають постійного працевлаштування та стабільного доходу, мають заборгованість за комунальні послуги, зловживають алкогольними напоями, а також не здійснюють належного контролю за місцеперебуванням дітей, зокрема не з`ясовують, де та з ким перебувають діти у випадках, коли останні не ночують удома.
Матеріали справи містять також відомості Фастівського районного управління поліції про неодноразове притягнення ОСОБА_6 до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків щодо малолітніх дітей.
Крім того, суд ураховує обставини влаштування у 2024 році ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ЦДР «Республіка Пілігрим» для отримання реабілітаційних послуг та подолання алкогольної залежності, що додатково характеризує наслідки тривалого неналежного виконання відповідачами своїх обов`язків щодо виховання дітей.
Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.
Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві.
Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків як позбавлення батьківських прав.
За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Як передбачено ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Стаття 164 СК України чітко встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27.11.1992, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Як випливає з Рішення Європейського суду з прав людини справа «Савіни проти України» від 18.12.2008, при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав.
Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини» батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.
Пленум Верховного Суду України в постанові за № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зокрема п.п. 15, 16, роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
На підтвердження своїх вимог позивачем надано висновок Комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Боярської міської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 батьківських прав.
Суд враховує зазначений висновок разом з іншими доказами у справі. При цьому сам по собі висновок органу опіки та піклування не має наперед установленої сили та не звільняє суд від обов`язку самостійно перевірити наявність передбачених законом підстав для позбавлення батьківських прав. Верховний Суд також виходить із того, що такий висновок має рекомендаційний характер і оцінюється судом у сукупності з іншими доказами. 
До суду відповідачі не надали жодного доказу щодо недоцільності позбавлення їх батьківських прав та відсутності їх вини у невиконанні своїх обов`язків по догляду та вихованню дітей, тому суд враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що позивачем повністю доведено необхідність позбавлення відповідачів батьківських прав щодо  ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з невиконанням відповідачами своїх батьківських обов`язків. Тому позовні вимоги щодо позбавлення батьківських прав підлягають до задоволення. 
Щодо стягнення аліментів.
Відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків чи інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника інших дітей та інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати, а також інші обставини, що мають істотне значення.
При цьому розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері або батька, яка підлягає стягненню як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо аліменти стягуються на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) платника аліментів на їх утримання.
Судом встановлено, що відповідачі не виконують обов`язку щодо утримання дітей н, матеріальної допомоги дітям не надає. 
Разом із тим, відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження скрутного матеріального становища, розміру їх доходів або інших обставин, які б могли бути підставою для зменшення розміру аліментів.
Суд враховує, що інтереси та належне матеріальне забезпечення дітей мають пріоритетне значення, а обов`язок батьків щодо їх утримання є безумовним та не залежить від бажання батьків виконувати такий обов`язок.
Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позовну заяву подано до суду 28.11.2025 року, тому аліменти підлягають стягненню саме з цієї дати.
За приписами п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідачів судовий збір в дохід держави.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Керуючись ст. 12-13, 81, 89, 141, 263-265, 280 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Служби у справах дітей Боярської міської ради до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити.

Позбавити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , батьківських прав щодо їхніх дітей: малолітніх дітей: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_5 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.11.2025 року і до досягнення дітьми повноліття в рівних частинах .

Стягнути з ОСОБА_6 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 неповнолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.11.2025 року і до досягнення дітьми повноліття в рівних частинах .
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять грн 00 коп).
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у розмірі 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять грн 00 коп.).

Інформація про позивача: Служба у справах дітей Боярської міської ради, ЄДРПОУ 44277521, адреса: 08150, Київська обл., Фастівський район, м.Боярка, вул. М.Грушевського, 39.
Інформація про відповідача 1: ОСОБА_5 : ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Інформація про відповідача 2: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуто Києво-Святошинським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 24 серпня 2026 року.

Суддя       Наталія ПІНКЕВИЧ