МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 серпня 2026 р. | № 400/6663/26
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ярощука В.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

08 червня 2026 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач) про:
визнання протиправною та скасування відмову відповідача у задоволенні рапорту позивача від 11.11.2025 про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації на підставі пункту 3 частини дванадцятої статті 26, підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оформлену листом відповідача від 17.04.2026 № 642/10138;
зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами на підставі пункту 3 частини дванадцятої статті 26, підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю II групи за умови, що інший член сім`ї першого ступеня споріднення – ОСОБА_2 сама потребує постійного стороннього догляду за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що під час проходження ним військової служби по мобілізації він подав 11.11.2025 рапорт про звільнення з військової служби на підставі пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного догляду. До вказаного рапорту позивач додав усі належні документи, які підтверджують, що його матір є особою з інвалідністю ІІ групи, потребує постійного догляду, а також що його сестра потребує постійного догляду. Листом від 07.12.2025 № 642/28732 відповідач відмовив у задоволенні його рапорту на тій підставі, що висновки лікарсько-консультативної комісії (далі – ЛКК) не можуть підтверджувати необхідність здійснення постійного стороннього догляду, оскільки стосовно повнолітньої особи дана обставина має підтверджуватись виключно висновком медико-соціальної експертної комісії. (далі – МСЕК). Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 у справі № 400/13377/25 вказану відмову відповідача визнано протиправною і зобов`язано його повторно розглянути рапорт позивача від 11.11.2025. Листом від 17.04.2026 № 642/10138 відповідач повторно відмовив у задоволенні його рапорту, але вже на тій підставі, що у матері позивача є повнолітня донька. Позивач стверджував, що така відмова є протиправною, оскільки до свого рапорту він надав відповідачу належні документи, що підтверджують той факт, що його сестра сама потребує постійного догляду. На його переконання, належним способом захисту порушеного його права є зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами, оскільки всі передбачені законом підстави та необхідні умови для прийняття такого рішення виконанні, а повторне направлення рапорту на розгляд не забезпечить ефективного поновлення порушеного права.
У відзиві на позовну заяву від 27.06.2026 відповідач заперечив проти позову і просив залишити позов без розгляду або у випадку відхилення клопотання про залишення позовної заяви без розгляду – відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Відзив умотивовано тим, що позивач отримав відповідь за результатами повторного розгляду його рапорту про звільнення з військової служби 19.04.2026, а позов поданий 05.06.2026, тобто з порушенням місячного строку звернення до адміністративного суду. Позивач проявив байдужість до своїх прав після отримання відповіді відповідача від 17.04.2026 № 642/10138 на свій рапорт про звільнення, від якої варто обраховувати пропущений строк звернення до суду.
02.07.2026 позивач подав до Миколаївського окружного адміністративного суду відповідь на відзив, в якій підтримав свої позовні вимоги. Він звернув увагу на те, що відмова відповідача від 17.04.2026 була прийнята на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 у справі № 400/13377/25, а тому, на його думку, повторна відмова повинна була оцінюватися в порядку судового контролю за виконанням відповідного судового рішення. Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.05.2026 у справі № 400/13377/25, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2026, у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю було відмовлено. Після отримання постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2026 у справі № 400/13377/25 він подав 05.06.2026 цей позов. Така його поведінка не має жодних ознак зволікань, байдужості до власних прав. На думку позивача, відзив не містить належного пояснення, чому при повторному розгляді рапорту не були враховані документи щодо позивача, чому відповідач фактично змінив мотиви відмови після судового рішення та чому повторний розгляд не завершився прийняттям рішення з урахуванням висновків суду.
Відповідач правом на подання заперечень не скористався.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ, ЗАЯВИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
11.06.2026 Миколаївський окружний адміністративний суд постановив ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за матеріалами в електронній формі, про витребування у відповідача доказів, а також про рекомендування позивачу подати доказ.
Відповідач не надав витребувані в нього докази, але про причини їх ненадання повідомив суд у відзиві на позовну заяву від 27.06.2026.
Натомість позивач до заяви від 18.06.2026 додав частину рекомендованих для надання доказів, а щодо інших повідомив про причини їх відсутності.
У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, керуючись частиною четвертою статті 229 КАС України, суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Розглянувши заяви по суті справи сторін, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.
Згідно із витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 05.09.2025 № 00053447743 і від 05.09.2025 № 00053447686 ОСОБА_3 є матір`ю позивача і ОСОБА_2 .
Чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 31.05.2024 серія НОМЕР_2 .
Матір позивача є особою з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 19.08.2024 серія 12ААГ № 954609.
Відповідно до Висновку ЛКК Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка № 18» Харківської міської ради від 28.07.2025 № 1944 матір позивача потребує постійного стороннього догляду.
Згідно з Актом від 06.09.2025 № 22 обстеження сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати постійних догляд за ОСОБА_3 , затвердженого начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_3 наявні члени сім`ї першого або другого ступеня споріднення, а саме: ОСОБА_2 .
У Довідці Чечельницької селищної ради Вінницької області від 14.10.2025 про зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб ОСОБА_2 проживає зі своїм чоловіком у с-щі Чечельник.
Відповідно до Висновку Комунального некомерційного підприємства «Чечельницький центр первинної медичної допомоги» Чечельницької селищної ради від 13.10.2025 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (форма № 080-4/о) сестрі позивача ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
Згідно з Висновком ЛКК Комунального некомерційного підприємства «Чечельницький центр первинної медичної допомоги» Чечельницької селищної ради від 13.10.2025 № 34 ОСОБА_2 потребує стороннього (постійного) догляду.
Позивач з 03.07.2025 проходить військову службу за мобілізацією у відповідача.
11.11.2025 він подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи, а саме матері. У цьому рапорті зазначено, що його сестра ОСОБА_2 проживає за іншою адресою і має довідку ЛКК про потребу постійного стороннього догляду.
До рапорту позивач долучив копії таких документів:
1) свідоцтва про народження ОСОБА_1 ;
2) паспорта ОСОБА_1 ;
3) паспорта ОСОБА_3 ;
4) РНОКПП ОСОБА_1 ;
5) РНОКПП ОСОБА_3 ;
6) свідоцтва про смерть ОСОБА_4 ;
7) акта про проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;
8) довідки про взяття на облік внутрішньо-переміщеної особи ОСОБА_3 ;
9) довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_3 ;
10) висновку форми 080 -4/о стосовно ОСОБА_3 ;
11) висновку лікарсько-консультативної комісії стосовно ОСОБА_3 ;
12) заяви ОСОБА_3 про відсутність інших осіб для здійснення догляду;
13) акта №про обстеження сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 ;
14) довідки про зареєстрованих у житловому приміщення/будинку осіб;
15) висновку форми 080 4/о стосовно ОСОБА_2 ;
16) висновку лікарсько-консультативної комісії стосовно ОСОБА_2 
07.12.2025 відповідач розглянув рапорт позивача та повідомив йому про відмову в його задоволенні, з тих підстав, що необхідність постійного догляду за його матір`ю ОСОБА_3 не підтверджена належними документами, а саме висновком медико-соціальної експертизи.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 у справі № 400/13377/25, яке набрало законної сили 23.03.2026, визнано протиправною відмову відповідача у задоволенні рапорту позивача від 11.11.2025 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі п. 3 ч. 12 ст. 26, п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю ОСОБА_3 , оформлену листом від 07.12.2025 № 642/28732, а також зобов`язано відповідача повторно розглянути рапорт позивача від 11.11.2025 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі п. 3 ч. 12 ст. 26, п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи, та прийняти рішення, з урахування висновків суду по цій справі.
На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 у справі № 400/13377/25 відповідач повторно розглянув рапорт позивача від 11.11.2025 і листом від 17.04.2026 № 642/10138 повідомив про відсутність підстав для його звільнення з військової служби. Відмова умотивована тим, що позивач жодним чином документально не підтвердив, що його сестра ОСОБА_2 потребує постійного догляду за висновком МСЕК чи ЛКК закладу охорони здоров`я або рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Вважаючи таку відповідь відповідача щодо відмови у звільненні з військової служби протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з такого.
Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Згідно з пунктом 11 частини п`ятої статті 160 КАС України в позовній заяві зазначаються власне письмове підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
З урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями (частина друга статті 45 КАС України).
Суд встановив, що рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 у справі № 400/13377/25, яке набрало законної сили 23.03.2026, зобов`язано відповідача повторно розглянути рапорт позивача від 11.11.2025 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.
На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 у справі № 400/13377/25 відповідач повторно розглянув рапорт позивача від 11.11.2025 і листом від 17.04.2026 № 642/10138 повідомив про відсутність підстав для його звільнення з військової служби.
20.04.2026 позивач подав до Миколаївського окружного адміністративного суду заяву про визнання протиправними дій відповідача, вчинені на виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 у справі № 400/13377/25, які полягають у повторній відмові у задоволенні його рапорту від 11.11.2025 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 13.05.2026 у справі № 400/13377/25, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2026, у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю було відмовлено.
Таким чином, у період з 20.04.2026 по 04.06.2026 позивач обґрунтовано реалізовував захист у межах справи № 400/13377/25, тому період розгляду відповідної заяви має враховуватися при оцінці дотримання строку звернення до суду
З цим позовом позивач звернувся 05.06.2026, тобто у межах місячного строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Тому заявлене у відзиві на позовну заяву від 27.06.2026 клопотання відповідача про залишення позову без розгляду задоволенню не підлягає.
Щодо безпосередньо спірних правовідносин суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до частини третьої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі – Закон № 2232-ХІІ) військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби, приписку до призовних дільниць, прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу, проходження військової служби, виконання військового обов`язку в запасі, проходження служби у військовому резерві, дотримання правил військового обліку.
Частиною першою статті 2 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з абзацом другим частини другої статті 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України – у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом (частина перша статті 4 Закону № 2232-ХІІ).
Відповідно до абзацу третього частини шостої статті 2 Закону № 2232-ХІІ до видів військової служби належить військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Основного Закону України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан, строк дії якого Указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/2023, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 № 271/2024, від 23.07.2024 № 469/2024, від 28.10.2024 № 740/2024, від 14.01.2025 № 26/2025, від 15.04.2025 № 235/2025, від 14.07.2025 № 478/2025, від 20.10.2025 № 793/2025, від 12.01.2026 № 40/2026, від 27.04.2026 № 342/2026 і від 13.07.2026 № 596/2026 продовжено з 05 години 30 хвилин відповідно 26.03.2022 строком на 30 діб, з 25.04.2022 строком на 30 діб, з 25.05.2022 строком на 90 діб, з 23.08.2022 строком на 90 діб, з 21.11.2022 строком на 90 діб, з 19.02.2023 строком на 90 діб, з 20.05.2023 строком на 90 діб, з 18.08.2023 строком на 90 діб, з 16.11.2023 строком на 90 діб, з 14.02.2024 строком на 90 діб, з 14.05.2024 строком на 90 діб, з 12.08.2024 строком на 90 діб, з 10.11.2024 на 90 діб, з 08.02.2025 строком на 90 діб, з 09.05.2025 строком на 90 діб, з 07.08.2025 на 90 діб, з 05.11.2025 на 90 діб, з 03.02.2026 на 90 діб, з 04.05.2026 на 90 діб та з 02.08.2026 на 90 діб.
Згідно зі статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ (далі – Указ № 65/2022), постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Статтею 3 Указу № 65/2022 встановлено, що мобілізація проводиться протягом 90 днів із дня набрання чинності цим Указом. Строк проведення загальної мобілізації продовжено згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 № 342/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2264-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 № 574/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 № 2501-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 № 758/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 № 2739-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 № 59/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 № 2916-ІХ, Указом Президента України від 01.05.2023 № 255/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 № 3058-ІХ, Указом Президента України від 26.07.2023 № 452/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 № 3276-ІХ, Указом Президента України від 06.11.2023 № 735/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 № 3430-ІХ, Указом Президента України від 05.02.2024 № 50/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 № 3565-ІХ, Указом Президента України від 06.05.2024 № 272/2024, затвердженим Законом України від 08.05.2024 № 3685-ІХ, Указом Президента України від 23.07.2024 № 470/2024, затвердженим Законом України від 23.07.2024 № 3892-ІХ, Указом Президента України від 28.10.2024 № 741/2024, затвердженим Законом України від 29.10.2024 № 4025-ІХ, Указом Президента України від 14.01.2025 № 27/2025, затвердженим Законом України від 15.01.2025 № 4221-ІХ, Указом Президента України від 15.04.2025 № 236/2025, затвердженим Законом України від 16.04.2025 № 4357-ІХ, Указом Президента України від 14.07.2025 № 479/2025, затвердженим Законом України від 15.07.2025 № 4525-ІХ, Указом Президента України від 20.10.2025 № 794/2025, затвердженим Законом України від 21.10.2025 № 4644-ІХ, Указом Президента України від 12.01.2026 № 41/2026, затвердженим Законом України від 14.01.2026 № 4758-ІХ, Указом Президента України від 27.04.2026 № 343/2026, затвердженим Законом України від 28.04.2026 № 4858-ІХ, та Указом Президента України від 13.07.2026 № 597/2026, затвердженим Законом України від 14.07.2026 № 4929-ІХ, відповідно з 25.05.2022 на 90 діб, з 23.08.2022 на 90 діб, з 21.11.2022 на 90 діб, з 19.02.2023 на 90 діб, з 20.05.2023 на 90 діб, з 18.08.2023 на 90 діб, з 16.11.2023 на 90 діб, з 14.02.2024 на 90 діб, з 14.05.2024 на 90 діб, з 12.08.2024 на 90 діб, з 10.11.2024 на 90 діб, з 08.02.2025 на 90 діб, з 09.05.2025 на 90 діб, з 07.08.2025 на 90 діб, з 05.11.2025 на 90 діб, з 03.02.2026 на 90 діб, з 04.05.2026 на 90 діб та з 02.08.2026 на 90 діб.
Отже, воєнний стан в Україні діє, а загальна мобілізація проводиться з 24.02.2022 до 31.10.2026.
Відповідно до частини п`ятої статті 1 Закону № 2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Згідно з підпунктом «г» підпункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Абзацом тринадцятим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Таким чином, військовослужбовець має право на звільнення з військової служби під час дії воєнного стану на підставі абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ за наявності одночасно таких обставин:
1) один з його батьків чи батьків дружини (чоловіка), є особами з інвалідністю І чи ІІ групи, і вони потребують постійного догляду;
2) відсутні інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
За наявності вказаних обставин військова частина зобов`язана звільнити військовослужбовця з військової служби при поданні ним відповідного рапорту. Такі повноваження суб`єкта владних повноважень не є дискреційними.
Суд встановив, що 11.11.2025 позивач подав рапорт про звільнення з військової служби на підставі пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю ІІ групи, а саме матері.
07.12.2025 відповідач розглянув рапорт позивача та повідомив йому про відмову в його задоволенні, з тих підстав, що необхідність постійного догляду за його матір`ю ОСОБА_3 не підтверджена належними документами, а саме висновком медико-соціальної експертизи.
У мотивувальній частині рішення від 23.01.2026 у справі № 400/13377/25, яке набрало законної сили 23.03.2026, Миколаївський окружний адміністративний суд зазначив, що:
«…у суду немає підстав не приймати наданий позивачем висновок лікарсько-консультаційної комісії №1944 від 28.07.2025 (арк.спр.23) про необхідність постійного догляду за ОСОБА_3 , як належний документ.
Інших причин відмови у задоволенні рапорту позивача, представник відповідача не наводить.
За таких обставин, суд вимушений визнати відмову військової частини НОМЕР_1 в задоволенні рапорту протиправною.»
Тобто цим судовим рішенням було встановлено подання позивачем з рапортом від 11.11.2025 належних документів на підтвердження тієї обставини, що його матір є особою з інвалідністю ІІ групи, і яка потребує постійного догляду.
Відповідно до частини четвертої статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, встановлені у рішенні Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 у справі № 400/13377/25 обставини мають преюдиціальне значення при вирішенні цієї справи.
На виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 у справі № 400/13377/25 відповідач повторно розглянув рапорт позивача від 11.11.2025 і листом від 17.04.2026 № 642/10138 повідомив про відсутність підстав для його звільнення з військової служби. Відмова умотивована тим, що позивач жодним чином документально не підтвердив, що його сестра ОСОБА_2 потребує постійного догляду за висновком МСЕК чи ЛКК закладу охорони здоров`я або рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Так, Закон № 2232-ХІІ у чинній редакції не встановлює, яким документом підтверджується факт потреби постійного догляду за іншим членом сім`ї батьків військовослужбовця чи батьків його дружини (чоловіка), які є особами з інвалідністю І чи ІІ групи.
У постановах від 21.02.2024 у справі № 120/1909/23 та від 13.06.2024 у справі № 520/21316/23 Верховний Суд сформував правову позицію, згідно з якою необхідність постійного стороннього догляду за хворим батьком (матір`ю) може підтверджуватися відповідним медичним висновком лікарсько-консультативної комісії (далі – ЛКК).
Підпунктом 1 пункту 1 наказу Міністерства охорони здоров`я України від 09.03.2021 № 407, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2021 за № 510/36132, затверджені форма первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі» та інструкція щодо її заповнення (далі – Інструкція щодо заповнення форми № 080-4/о).
Пунктом 2 Інструкції щодо заповнення форми № 080-4/о встановлено, що Висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги.
Висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації № 025/о «Медична карта амбулаторного хворого №_____», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року №110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за №661/20974 (пункт 3 Інструкції щодо заповнення форми № 080-4/о).
Згідно з пунктом 4 Інструкції щодо заповнення форми № 080-4/о висновок надається особі або законному представнику особи, яка потребує надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі відповідно до Порядку подання та оформлення документів, призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2020 року №859.
У пункті 4 Висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (пункт 7 Інструкції щодо заповнення форми № 080-4/о).
Таким чином, у висновку форми № 080-4/о безпосередньо не зазначаються відомості про те, якого саме догляду потребує відповідна особа: постійного, тимчасового тощо.
Суд встановив, що матір позивача має повнолітню доньку ОСОБА_2 , яка є рідною сестрою позивача, що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 05.09.2025 № 00053447743 і від 05.09.2025 № 00053447686, а також Актом від 06.09.2025 № 22 обстеження сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати постійних догляд за ОСОБА_3 , затвердженого начальником Індустріального районного у м. ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до Висновку Комунального некомерційного підприємства «Чечельницький центр первинної медичної допомоги» Чечельницької селищної ради від 13.10.2025 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі (форма № 080-4/о) сестрі позивача ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
Згідно з Висновком ЛКК Комунального некомерційного підприємства «Чечельницький центр первинної медичної допомоги» Чечельницької селищної ради від 13.10.2025 № 34 ОСОБА_2 потребує стороннього (постійного) догляду.
Копії вищенаведених висновків стосовно ОСОБА_2 позивач додав до рапорту від 11.11.2025.
За таких обставин суд прийшов до висновку, що позивач до рапорту надав документи, які підтверджують факт, що донька його матері сама потребує постійного догляду за висновком ЛКК закладу охорони здоров`я.
Тому відмова відповідача, оформлена листом від 17.04.2026 № 642/10138, у задоволенні рапорту позивача від 11.11.2025 на тій підставі, що його матір має повнолітню доньку, є протиправною.
У позовній заяві позивач просить скасувати відмову відповідача від 17.04.2026 № 642/10138.
Відповідно до пункту 19 частини першої статті 4 КАС України індивідуальний акт – акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Однак, лист відповідача від 17.04.2026 № 642/10138 носить інформаційний характер і ним позивач лише повідомлений про прийняте рішення. Тобто він не є індивідуальним актом, а тому не може бути скасованим. За змістом позовної заяви позивач оскаржує не лист як документ, а управлінську дію відповідача з відмови у задоволенні рапорту, оформлену листом.
Позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з абзацом першим частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Отже, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача за сукупності наступних умов:
1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;
2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;
3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;
4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Аналогічний правовий висновок викладений в постановах Верховного Суду від 05.09.2018 у справі № 826/9727/16 і від 04.08.2020 у справі № 340/2074/19.
Рапорт позивача від 11.11.2025 відповідач розглядав двічі, за результатами розгляду якого він листами від 07.12.2025 № 642/28732 і від 17.04.2026 № 642/10138 відмовив у його задоволенні.
Підстави для відмови у задоволенні вказаного рапорту були визнані рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 у справі № 400/13377/25 і цим рішенням протиправними.
У відзиві на позовну заяву від 27.06.2026 відповідач не навів будь-яких інших підстав для відмови у задоволенні цього рапорту, а суд їх не встановив.
За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби підлягають задоволенню.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ
Відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, – у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Квитанцією про сплату від 05.06.2026 № 0008-0790-9840-9267 підтверджується понесення позивачем судових витрат у розмірі 1064,96 грн на сплату судового збору за подачу адміністративного позову.
Оскільки предмет позову стосується проходження позивачем, як військовослужбовцем, військової служби, він є звільненим від сплати судового збору за подання цього позову.
Відтак суд не здійснює розподіл судових витрат, а сплачена позивачем сума судового збору може бути йому повернута за його клопотанням за ухвалою суду.
Керуючись статтями 22, 139, 241-246, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
2. Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 11.11.2025 про звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації на підставі пункту 3 частини дванадцятої статті 26, підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за сімейними обставинами на підставі абзацу тринадцятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26, підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю II групи з урахуванням того, що інший член сім`ї першого ступеня споріднення – ОСОБА_2 , яка є донькою його матері, сама потребує постійного догляду за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
4. У решті позовних вимог відмовити.
5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
6. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
7. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
8. Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 );
відповідач: військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).
9. Повний текст рішення суду складений 10.08.2026.

Суддя В.Г.Ярощук