ОЛЕКСАНДРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЗАПОРІЖЖЯ 
м. Запоріжжя

Іменем України
РІШЕННЯ
05 червня 2026 року	Справа № 331/2902/26	

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Гасанбекова С.С., 
при секретарі судового засідання Татуковій А.Д.,

за участю:
представника позивачів – ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні 28.05.2026 цивільну справу
за позовом:	ОСОБА_2 та ОСОБА_3 	
до:	Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області	
про:	визнання права власності на житло.	

03 квітня 2026 року до Олександрівського районного суду міста Запоріжжя надійшов вищезазначений цивільний позов, в якому позивач просить суд:
- визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках по 1/2 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 (кімната у квартирі спільного заселення) загальною площею 34,8 кв.м. в будинку з належними до нього будівлями та спорудами, житловий будинок «Б», кімната № 4-10 = 14,9 кв.м., кухня № 4-11 = 8,1 кв.м., ванна № 4-12 = 1,9 кв.м., сіни «б1», сарай «В», 1/5 частина сараю «Г», що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
Ухвалою суду від 06.04.2026 позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив таке.
Відомості про право власності на квартиру не були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З метою реєстрації права власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивачі звернулись до державного реєстратора прав на нерухоме майно Бершадської міської ради, однак 08 січня 2026 року їм було відмовлено у проведенні реєстраційних дій, оскільки, згідно з інформацією, наданою виконавчим комітетом Бердянської міської ради Запорізької області, територія Бердянської міської територіальної громади, на якій зареєстроване комунальне підприємство з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, яке є розпорядником інформації щодо реєстрації речових прав до 01 січня 2013 року, віднесена до територій, тимчасово окупованих внаслідок збройної агресії російської федерації проти України з 27.02.2022 і до теперішнього часу, унаслідок чого архівні матеріали, включаючи інвентаризаційні справи комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міськради перебувають під контролем окупаційної адміністрації Російської Федерації, що унеможливлює отримання достовірних відомостей про зареєстровані права власності на об`єкти нерухомого майна на відповідній території, що позбавляє реєстратора можливості здійснити запит щодо підтвердження інформації про реєстрацію права власності на зазначену квартиру, а подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Визнання права власності необхідне позивачам для подальшого оформлення реєстрації права власності на квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Виходячи з наведеного, посилаючись на норми ст.ст. 15, 317, 319, 328, 334, 392 ЦК України, позивачі просили задовольнити їх вимоги.
У встановлений судом строк відповідач не подав відзиву.
Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив вирішити спір на підставі наявних у справі доказів.
Ухвалою суд від 04.05.2026 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні 28.05.2026 представник позивачів підтримав позов з вищенаведених підстав.
Представник відповідача, належним чином повідомлений судом про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання 28.05.2026 не прибув та не надіслав до суду інших заяв.
У судовому засіданні 28.05.2026 судом було постановлено ухвалу про закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами і оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення, відкладено ухвалення та проголошення судового рішення на 13год. 00хв. 05.06.2026.
Суд, розглянувши матеріали та з`ясувавши обставини цивільної справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши наявні в справі докази в їх сукупності,
встановив:
На підставі свідоцтва про право власності на житло від 26 січня 2000 року, виданого Управлінням розвитку та реформування житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Бердянської міської ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належить на праві приватної власності в рівних частках квартира АДРЕСА_1 загальною площею 34,8 кв.м., кімната № 4-10 – 14,9 кв.м., кухня № 4-11 – 8,1 кв.м., ванна № 4-12 – 1,9 кв.м., сіни «б1», сарай «В», 1/5 частина сараю «Г» (1/7 частина приміщення квартири спільного заселення) в житловому будинку «Б» з належними до нього будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
Відомості про право власності на зазначену квартиру не були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 07.05.2026 № 476089675.
Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Бершадської міської ради Вінницької області від 08.01.2026 № 82778469 позивачам було відмовлено у проведенні реєстраційних дій щодо вищезазначеної квартири у зв`язку з тим, що територія Бердянської міської територіальної громади, на якій зареєстроване комунальне підприємство з технічної інвентаризації Бердянської міської ради, яке є розпорядником інформації щодо реєстрації речових прав до 01 січня 2013 року, віднесена до територій, тимчасово окупованих внаслідок збройної агресії російської федерації проти України з 27.02.2022 і до теперішнього часу, унаслідок чого архівні матеріали, включаючи інвентаризаційні справи комунального підприємства з технічної інвентаризації Бердянської міськради перебувають під контролем окупаційної адміністрації Російської Федерації, що унеможливлює отримання достовірних відомостей про зареєстровані права власності на об`єкти нерухомого майна на відповідній території, що позбавляє реєстратора можливості здійснити запит щодо підтвердження інформації про реєстрацію права власності на зазначену квартиру, а подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з такого.
Згідно з положеннями статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1, 2, ст. 319 Цивільного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.
Отже, передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності у судовому порядку є наявність підтвердженого належними доказами як права власності на майно, яке оспорюється або не визнається іншою особою, так і порушення (невизнання або оспорювання) цього права на спірне майно.
Така правова позиція відповідає висновкам Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним у його постановах від 02 травня 2018 року у справі №914/904/17, від 27 червня 2018 року у справі № 904/8186/17 та від 11 квітня 2019 року у справі № 910/8880/18, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.
Позивачем у такому позові може бути суб`єкт, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку із наявністю щодо цього права сумнівів з боку третіх осіб чи необхідністю одержати правовстановлюючі документи.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що надані позивачами докази підтверджують належність їм на праві спільної часткової власності у рівних частках вищезазначеної квартири, а відтак позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі.
До позовної заяви позивачами додано платіжні інструкції від 25.03.2026, якими підтверджується сплата кожним з них судового збору в розмірі 665,60 грн. Разом з цим, позивачами не заявлено вимог про стягнення судового збору з відповідача, а відтак, виходячи з закріпленого у ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності, суд дійшов висновку про можливість покладення судового збору на позивачів.
Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст. 258, 259, 263 – 265, 268, 273, 282 ЦПК України, суд

вирішив:
1. Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області – задовольнити повністю.
2. Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках по 1/2 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 (кімната у квартирі спільного заселення) загальною площею 34,8 кв.м. в будинку з належними до нього будівлями та спорудами, житловий будинок «Б», кімната № 4-10 – 14,9 кв.м., кухня № 4-11 – 8,1 кв.м., ванна № 4-12 – 1,9 кв.м., сіни «б1», сарай «В», 1/5 частина сараю «Г», що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 .
3. Реквізити учасників справи:
- позивач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 ;
- позивач: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2 ;
- відповідач: Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області, просп. Соборний, 164, м. Запоріжжя, ідентифікаційний код: 44754037. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Запорізького апеляційного суду.

Повне судове рішення складено 05 червня 2026 року.

Суддя С.С. Гасанбеков