Справа № 138/2240/25
Провадження № 22-ц/801/1601/2026
Категорія: 44
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ясінський Ю. А.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2026 року | Справа № 138/2240/25 | м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя – доповідач),
суддів Оніщука В.В., Сала Т.Б., 
розглянув у порядку письмового провадження справу № 138/2240/25 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, 
за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.04.2026, ухвалене у складі судді Ясінського Ю.А. в приміщення суду в м. Могилів-Подільський, - 

в с т а н о в и в :

12.08.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому просив стягнути з відповідача на його користь завдану моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн; стягнути з відповідача матеріальну шкоду, пов`язану з придбанням двох квитків на автобус та двох квитків на літак загальною вартістю 18250,49 грн, які він поніс внаслідок протиправних дій відповідача.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачем 16.11.2024 було придбано 2 проїзних квитка на рейс сполученням Кропивницький (Україна) – Кишинів (Молдова) вартістю 1800 грн., та супроводжуючи свою дружину ОСОБА_2 , яка є інвалідом ІІІ групи по онкозахворюванню, мав намір перетнути державний кордон у пункті пропуску «Могилів-Подільський» для лікування дружини. Однак, ДПС України відмовило йому у перетині державного кордону, посилаючись на відсутність в нього такого права згідно п. 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою КМУ №57 від 27.01.1995, для виїзд в умовах правового режиму воєнного стану, не зазначивши конкретну причину відмови. 
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.02.2025, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 2.07.2025, його права були визнані порушеними, а дії прикордонника протиправними. Рішення про відмову у перетині державного кордону було скасовано. Таким чином, рішенням адміністративного суду визнано дії ДПС України протиправними. Зазначені дії відповідача позбавили позивача можливості супроводжувати його дружину для реалізації права на отримання кваліфікованої медичної допомоги за межами України, оскільки стан здоров`я останньої постійно погіршується, у зв`язку з чим йому було завдано моральної та матеріальної шкоди у вигляді душевних страждань та відчутті невизначеності, а також витрат на послуги автобусного та авіа сполучення. Позивач вважає доведеним, що посадова особа відповідача діяла не на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені положеннями чинного законодавства. Відтак, беручи до уваги характер та обсяг моральних страждань, перенесеним душевним хвилюванням, порушенням звичайного ритму життя та його планування в лікуванні дружини, породженням відчуття невизначеності та страхом втратити дружину, позивач звернувся до суду з позовом.
Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.04.2026 позов задоволено частково. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду у розмірі 1800 грн. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі 2000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в сумі 67 грн 46 коп. Судовий збір в сумі 1143 грн 74 коп залишено за позивачем ОСОБА_1 ..
Не погоджуючись із рішенням суду, військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу (вх № 6424/26-вх), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю; стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 судовий збір за подання апеляційної скарги. 
Основними доводами апеляційної скарги є те, що : (1) позивачем не зазначено у чому саме виражались його моральні страждання та завдання моральної шкоди, а також не довів наявності безпосереднього причинного зв`язку такої шкоди із рішенням відповідача; (2) факт незаконної відмови у перетині кордону не є автоматичною підставою для присудження моральної шкоди; (3) у справі відсутні докази, які б підтверджували неможливість повернення коштів за квиток, його обміну або використання в інший спосіб після прийняття оскаржуваного рішення відповідача. 
Щодо забезпечення права на подання відзиву.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25.05.2026 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.04.2026. Надано учасникам справи 5-денний строк з моменту отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на апеляційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 360 ЦПК України. Надіслано учасникам справи копію цієї ухвали.
Копію ухвали від 25.05.2026 отримано позивачем 30.05.2026, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. 
У строк встановлений судом відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. 
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Військовою частиною подано апеляційну скаргу на рішення міськрайонного суду з ціною позову (68250, 49 грн), що є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (99840 грн).
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19.06.2026 продовжено строк розгляду справи на п`ятнадцять днів.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19.06.2026 призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами в приміщенні Вінницького апеляційного суду, зала № 2, за адресою: м. Вінниця вул. Соборна, 6, який у відповідності до норм статей 368, 369 ЦПК України постановлено здійснювати без повідомлення учасників справи не раніше як через п`ятнадцять днів, але протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України). 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).
Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України. 
У справі встановлено наступні обставини.
Рішенням начальника 4 групи ІПК відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 лейтенантом ОСОБА_3 від 16.11.2024 відмовлено в перетині державного кордону України з підстав відсутності права згідно п. 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою КМУ №57 від 27.01.1995, для виїзд в умовах правового режиму воєнного стану.
Не погодившись із вказаним вище рішенням, позивач оскаржив його до Вінницького окружного адміністративного суду та його позов було задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення про відмову в перетині державного кордону України від 16.11.2024 відносно громадянина України ОСОБА_1 , винесене начальником 4 групи ІПК відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_2 лейтенанта ОСОБА_3 /а. с. 50-54/.
Відповідно до постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 2.07.2025 у справі № 120/15937/24 вказане рішення окружного адміністративного суду було залишено без змін /а. с. 55-59/. Враховуючи викладене, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 27.02.2025 набрало законної сили 2.07.2025. 
Зі змісту вказаної вище постанови апеляційного суду слідує, що 16.11.2024 позивач прибув на міжнародний пункт пропуску «Могилів-Подільський-Отач», супроводжуючи свою дружину, яка є особою з інвалідністю, та надав уповноваженим особам прикордонного контролю відповідний пакет документів, а саме: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, оригінал свідоцтва про шлюб від 08.07.2023 серія НОМЕР_2 , оригінал довідки до акту огляду МСЕК від 26.12.2021 № 578717 серії 12 ААБ, оригінал пенсійного посвідчення ОСОБА_2 , військовий квиток ОСОБА_1 та довідку ІНФОРМАЦІЯ_3 від 14.11.2024 № 4790 про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі абзацу 12 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", лист щодо призначеного візиту до лікаря по обстеженню за кордоном на ім`я ОСОБА_2 . За результатами паспортного контролю, рішенням лейтенанта ОСОБА_4 - начальника 4 групи ІК відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип А) відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16.11.2024, ОСОБА_1 було відмовлено у перетині кордону. Підставою для відмови стала відсутність права на виїзд відповідно до пункту 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57. Водночас Закон № 3543-XII3 передбачає можливість відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Виключний перелік категорій військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації наведений у статті 23 вказаного законодавчого акту. Відповідно до пункту 12 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані, які мають дружину (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у особи з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів. Так, позивач, відповідно до довідки, виданої ІНФОРМАЦІЯ_5 від 14.11.2024 №1790, має відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 12 частини першої статті 23 Закону № 3543-XII, як чоловік, який має дружину з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, що підтверджується довідкою огляду МСЕК від 26.12.2021 № 578717 серії 12 ААБ. З поданих позивачем документів вбачається, що ОСОБА_1 є чоловіком ОСОБА_2 , особи з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, що додатково підтверджується копіями консультаційного висновку нейрохірурга від 05.01.2025 та висновку магнітно-резонансної томографії дружини позивача від 23.12.2024. Відмовляючи ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон, посадова особа відповідача виходила з того, що позивач тимчасово обмежений у праві виїзду з України у зв`язку з відсутністю підстав на перетин державного кордону України в умовах правового режиму воєнного стану згідно п. 2-1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 № 57, водночас не вказуючи на конкретну підставу для відмови. За відсутності доказів на спростування твердження ОСОБА_1 про надання для проходження паспортного контролю повного пакету документів, суд дійшов висновку, що такі документи були надані позивачем в повному обсязі. Таким чином, встановлено протиправність рішення відповідача від 16.11.2024 щодо відмови у перетині державного кордону України позивачем.
У своєму позові позивач стверджує ту обставину, що внаслідок протиправності дій відповідача, йому була завдана матеріальна та моральна шкода. На підтвердження обставин про які зазначено у позові суду надано ряд документів, зокрема електронний квиток № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 сполученням ОСОБА_5 з датою відправлення 15.11.2024 та датою прибуття 16.11.2024 вартістю 1800 грн. Крім того, позивачем надано два авіаквитки на ім`я Shurunha Oleksandr та ОСОБА_6 , сполученням Кишинів-Стамбул з датами відправлення та прибуття 16.11.2024, платіжну інструкцію №56628716 від 13.11.2024 на суму 265,75 USD (10 995,75 грн) з призначенням платежу «Списання коштів з карткового рахунку за операцією сплата за товар в терміналі VVRJGQLH за картою НОМЕР_4 , код авторизації 264548 від 11.11.2024, платіжну інструкцію №56628725 від 13.11.2024 на суму 79,99 USD (3 309,69 грн.) з призначенням платежу «Списання коштів з карткового рахунку за операцією сплата за товар в терміналі VVRJGQLH за картою НОМЕР_4 , код авторизації 423797 від 11.11.2024, виписку за картковим рахунком ОСОБА_1 НОМЕР_4 відповідно до якого 11.11.2024 з рахунку списано двома транзакціями кошти в сумі 247,21 EUR (призначення: оплата товарів/послуг/VVRJGQLH/ЕЕ/TALLIN/14-8/E-BILET.EU) та 74,41 EUR (призначення: оплата товарів/послуг/VVRJGQLH/ЕЕ/TALLIN/14-8/E-BILET.EU) /а. с. 62-66/.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до матеріалів справи долучено електронний квиток № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 сполученням ОСОБА_5 з датою відправлення 15.11.2024 та датою прибуття 16.11.2024 вартістю 1800 грн., у зв`язку з чим вимоги про компенсацію таких витрат підлягають задоволенню, оскільки були понесені без отримання відповідної послуги, внаслідок протиправного рішення відповідача. За наявності доказів протиправності рішення про відмову позивачу у перетині державного кордону України, що є одним із основоположних прав людини, суд не може вважати не доведеним факт того, що таким рішенням та необхідністю відновлення свого права шляхом оскарження такого рішення в судовому порядку, позивачу було спричинено моральну шкоду. Визначаючись щодо розміру завданої шкоди суд звернув увагу на те, що єдиним доказом заподіяння позивачу моральної шкоди є рішення адміністративного суду, в якому встановлено протиправність рішення відповідача, яке мало одноразовий характер, а тому оцінивши надані суду докази, характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, ступінь вини відповідача, суд дійшов висновку, що справедливим та розумним відшкодуванням завданої моральної шкоди буде сума коштів у розмірі 2000,00 грн. Разом з тим, визначаючись щодо розміру завданої шкоди суд звертає увагу на те, що єдиним доказом заподіяння позивачу моральної шкоди є рішення адміністративного суду в якому встановлено протиправність рішення відповідача, яке мало одноразовий характер, а тому оцінивши надані суду докази, характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, ступінь вини відповідача, суд дійшов висновку, що справедливим та розумним відшкодуванням завданої моральної шкоди буде сума коштів у розмірі 2000,00 грн., а тому позов в частині відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Відмовляючи в задоволенні решти вимог, суд зазначив, що в решті позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а тому відсутні правові підстави для їх задоволення. 
Висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог зроблено за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права, з огляду на наступне.
Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (стаття 1167 ЦК України).
Статтями 1173 - 1175 ЦК України передбачено особливості відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, а також посадовими особами вказаних органів.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (стаття 1173 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 ЦК України).
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц зазначила, що з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав.
Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
Держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади відповідно до його компетенції або через представника (частина четверта статті 58 ЦПК України).
Під час розгляду справи у суді фактичною стороною у спорі є держава, навіть якщо позивач визначив стороною у справі певний орган.
Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.
Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. 
Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13.04.2011 № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. 
У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16).
Суд першої інстанції задовольняючи частково позов не звернув уваги на те, що відповідачем у справі є не Держава Україна в особі органу, якого позивач зазначає порушником своїх прав, а військова частина НОМЕР_1 , як юридична особа, та в позові просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь завдану моральну та матеріальну шкоду, тоді як кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. 
Усунути ці недоліки розгляду справи на стадії апеляційного перегляду, з урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції, неможливо. Апеляційний суд в силу своїх процесуальних повноважень, визначених статтями 367,374 ЦПК України, не має права на залучення на стадії апеляційного розгляду до участі у справі інших осіб, як і повноважень на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд. Ці недоліки не можуть бути усунені при розгляді справи апеляційним судом. Такий же висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 752/2803/15-ц, від 08.04.2019 у справі № 185/5743/16.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Відмова в задоволенні позову з підстав неналежного суб`єктного складу, не перешкоджає повторному зверненню до суду із позовом до належних відповідачів (постанова КЦС ВС від 22.01.2025 № 760/18179/23).
Відповідно до пункту 1 - 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на наведене, колегія суддів приходить висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції із прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, відповідачем при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 1453,44 грн, позивач при пред`явленні позову звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 11 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір», відтак відповідачу слід компенсувати сплачений судовий збір у розмірі 1453,44 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.04.2026 скасувати та ухвалити нове.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.
Компенсувати військовій частині НОМЕР_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1453 гривні 44 копійки за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя   Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук 

Т. Б. Сало