Справа № 638/5252/25
Провадження № 2/638/1219/26
РІШЕННЯ
Іменем України
03 вересня 2026 року       м. Харків
Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Тимченка А.М.,
за участю секретаря судового засідання Кондратюк І.В.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,
в с т а н о в и в :
У березні 2025 року ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила суд:
1) Визнати трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 180239363101 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; 
2) Визнати ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 180239363101;
3) Визнати квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 1896249963101, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; 
4) Визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1896249963101;
5) Визнати транспортний засіб RENAULT SANDERO 1149, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ;
6) Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 147 000 гривень 50 коп. на її користь у якості 50% компенсації за транспортний засіб RENAULT SANDERO 1149, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 ;
7) Визнати земельну ділянку з кадастровим номером 6322010100:14:000:0129, площа (га): 0.12, за адресою АДРЕСА_3 , зареєстрована на моє ім?я, дата реєстрації: 02.06.2017, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; 
8) Визнати за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на ? земельної ділянки з кадастровим номером 6322010100:14:000:0129, площа (га): 0.12, за адресою АДРЕСА_3 ;
9) Визнати земельну ділянку з кадастровим номером 6325157900:04:013:0222, площа (га): 0.0677, за адресою Харківська обл., Харківський р., дата реєстрації: 16.03.2021, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; 
10) Визнати за мною ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на ? земельної ділянки з кадастровим номером 6325157900:04:013:0222, площа (га): 0.0677, за адресою Харківська обл., Харківський р., дата реєстрації: 16.03.2021;
11) Визнати грошові кошти у розмірі 408375,17 гривень, що знаходилися на банківських рахунках ОСОБА_4 станом на 20.11.2024р. спільною сумісною власністю подружжя та Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 50% цих коштів;
12) Визнати грошові кошти у розмірі 2701617,72 гривень, що були отримані ФОП ОСОБА_4 у якості прибутку за 2023- 2024роках спільною сумісною власністю подружжя та Стягнути з ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 50% цих коштів.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 06.10.2012 сторони зареєстрували шлюб, який був розірваний рішенням суду від 20.11.2024. За час перебування у шлюбі сторони придбали за спільні кошти майно: 1) трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 65,61кв.м, житловою площею 45,4кв.м. Реєстраційний номер об`єктанерухомого майна 180239363101; 2) однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 39,6кв.м, житловою площею 17,2кв.м. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1896249963101; 3) транспортний засіб RENAULT SANDERO 1149, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2013 року випуску, №куз. НОМЕР_3 ; 4) земельну ділянку НОМЕР_5 з кадастровим номером 6322010100:14:000:0129, площа(га): 0.12,за адресою: АДРЕСА_3 (придбана на ім`я позивача); 5) земельну ділянку з кадастровим номером 6325157900:04:013:0222, площа(га): 0.0677, за адресою: Харківська обл., Харківський р. (придбана на ім`я відповідача).
Крім того, за час перебування у шлюбі було здійснено заощадження грошових коштів, що тривалий час розміщувались у банківських установах. Договори були оформлено на ім`я відповідача, проте кошти, які вносилися на рахунок, належали подружжю на праві спільної сумісної власності. Шлюб було розірвано 20.11.2024 року, однак відповідач не віддав позивачу 50% заощаджень.
Позивач зазначає, що має право на половину зазначеного вище нерухомого та рухомого майна, а також грошових коштів на банківських та депозитних рахунках відповідача станом на 20.11.2024.
Крім того, згідно з інформацією ДПС ФОП ОСОБА_4 згідно наданих податкових декларацій отримав дохід: 2023р. – 737 103,02 грн.; 2024р. – 1 964 514,70 грн. Оскільки у період отримання цього прибутку, відповідач перебував у шлюбі із Позивачкою ОСОБА_3 , тому зазначений прибуток (дохід) є спільною сумісною власністю подружжя у розумінні ст.60 Сімейного Кодексу України та підлягає поділу у рівних частинах.
У відзиві на позовну заяву ОСОБА_4 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , зазначив, що неодноразово пропонував позивачці врегулювати майнові відносини мирним шляхом, варіанти розподілу рухомого та нерухомого майна пропонувались з урахуванням інтересів колишнього подружжя, можливості розпоряджатись майном одноособово, однак позивач не погодилася на такий варіант поділу. Відповідач погодився на запропонований позивачем спосіб поділу нерухомого майна подружжя, однак вважає, що оскільки позивач не погодилась на позасудове вирішення спору, тому повинна самостійно нести витрати на оплату судового збору. З метою недопущення повторного звернення до суду за захистом прав, відповідач просив визначити у резолютивній частині рішення належну йому частку у майні, яке підлягає поділу, а саме 1/2. 
Щодо поділу автомобіля, то відповідач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь 147 000 гривень 50 коп. в якості 50% компенсації за транспортний засіб RENAULT SANDERO 1149, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , оскільки запропонований позивачем варіант поділу він вважає для себе несприятливим та не погоджується з ним. Зазначив, що не перешкоджає позивачці користуватись автомобілем та має намір передати автомобіль позивачці на праві власності та погоджується отримати 50% компенсації за транспортний засіб RENAULT SANDERO 1149, у заявленому розмірі. Зазначає, що позивач ОСОБА_3 матиме відповідну можливість грошової компенсації, яку вона отримує після поділу грошових заощаджень.
Щодо поділу грошових коштів на банківських рахунках, то відповідач зазначив, що 20.11.2024 року рішенням суду шлюб між сторонами розірвано, проте фактичне припинення ведення спільного господарства між сторонами відбулося значно раніше, а саме з вересня 2023 року, коли позивач разом з спільною донькою з`їхала в іншу квартиру. Після припинення спільного господарства між сторонами була досягнута усна домовленість, відповідно до якої відповідач буде надавати на утримання дитини щомісячно 400 доларів США як витрати на харчування, а також відповідач взяв на себе обов`язок повністю забезпечувати всі додаткові витрати на дитину, зокрема витрати на репетиторів, додаткові гуртки, належне лікування та інші необхідні витрати на дитину. Фактично щомісячні витрати відповідача на утримання дитини в середньому становили 700-800 доларів США. Позивачка з 2015 року не працювала та не мала інших джерел доходу, не приймала участі у фінансових питаннях сім`ї та була повністю на фінансовому утриманні відповідача. В аспекті даної ситуації, як до, так і після початку процесу розлучення та фактичного припинення спільного господарства, відповідач діяв добросовісно та витрачав всі кошти в інтересах сім`ї. 
Щодо позовних вимог про поділ доходу від зайняття підприємницькою діяльністю відповідач заперечував, оскільки позивачка не довела належними та допустимими доказами той факт, що відповідач, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з нею, маючи прибуток, витратив ці кошти не в інтересах сім`ї. Ані у позовній заяві, ані у заяві про уточнення позовних вимог не наведено жодних обставин та не подано жодного доказу, окрім вимоги стягнення частини доходу. Саме по собі посилання на те, що у відповідача у період шлюбу були доходи як у ФОП, не вказують на те, що ці кошти ним були витрачені у власних інтересах, а, навпаки, вказує на те, що ці кошти були у володінні подружжя під час шлюбу та вони могли розпоряджатися ними спільно, за взаємною згодою.
Ухвалою суду від 18 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 15 травня 2025 року за клопотанням позивача витребувано у Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК», АТ «ОТП БАНК», АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», АТ «Райффайзен Банк», АТ «УКРСИББАНК» інформацію щодо банківських рахунків (карткових та депозитних) відкритих на ім`я ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований: АДРЕСА_4 ; інформацію про залишок грошових коштів на цих рахунках (карткових та депозитних) станом на 20.11.2024 р.
Протягом 23.05.2025-06.06.2025 до суду надійшли докази, витребувані ухвалою від 15 травня 2025 року.
Ухвалою суду від 03 лютого 2026 року за клопотанням позивача витребувано у Головного управління ДПС у Харківській області ( 61057, Україна, Харківська обл., місто Харків, вулиця Сковороди Григорія, будинок 46) інформацію про річний дохід ФОП ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) за 2023 та 2024 роки згідно поданих декларацій та звітів.
20 лютого 2026 року до суду від Головного управління ДПС у Харківській області надійшли витребувані докази.
Ухвалою суду від 15 травня 2026 року прийнято заяву ОСОБА_3 від імені якої діє представник ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог.
Ухвалою суду від 15 травня 2026 року закрито підготовче провадження призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Просив спірне майно, а саме: дві квартири; земельні ділянки; автомобіль; грошові кошти, розміщені на банківському рахунку відповідача на час розірвання шлюбу; а також доходи, отримані відповідачем від зайняття підприємницькою діяльністю під час перебування у шлюбі - визнати спільною сумісною власністю подружжя та здійснити поділ цього майна між сторонами у рівних частках по 1/2 частці кожному.
Представник відповідача у судовому засіданні зазначила, що відповідач погоджується на те, що все майно має бути поділене навпіл, однак він вважає, що компенсація за автомобіль є завеликою. Щодо поділу автомобіля та стягнення грошових коштів, отриманих від зайняття підприємницькою діяльністю, то представник відповідача проти цих позовних вимог заперечувала з підстав, викладених у відзиві та запереченнях. 
Заслухавши вступне слово сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб 06 жовтня 2012 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції зроблений відповідний актовий запис № 1441.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 листопада 2024 року шлюб між сторонами розірвано. Заочне рішення набрало законної сили 21.12.2024.
В період перебування у шлюбі сторонами придбано рухоме та нерухоме майно.
25.10.2013 між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець) укладено Договору купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Дряпко О.О. та зареєстрований за № 3248, за умовами якого ОСОБА_5 передала у власність, а ОСОБА_3 прийняла у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,1 кв.м.. Продаж квартири здійснено за 471410,00 грн. 
Укладення договору проведено за письмовою згодою чоловіка покупця – ОСОБА_4 , підпис якого на заяві засвідчено приватним нотаріусом Дряпко О.О. 25.10.2013, реєстр. № 3247 (п. 3 Договору).
25.10.2013 проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1896249963101, за ОСОБА_3 .
Згідно з Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Інформація сформована за допомогою додатку "Реєстр нерухомості" від 21.02.2025) 02 червня 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Милицею Марією Леонідівною проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на земельну ділянку, площею 0,0677 га., з кадастровим номером 6325157900:04:013:0222, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 797770563251, розташовану за адресою: Харківська обл., Харківський р.; номер запису про право власності / довірчої власності: 41000164; підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер: 795, виданий: 16.03.2021, видавник: Гаража Н.П., приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області; власник ОСОБА_4 , частка 1/1.
Відповідно до Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості УРН 201-20250305-0009254188 від 05.03.2025 вартість земельної ділянки з кадастровим номером 6325157900:04:013:0222 складає 353419 гривень 16 коп.
Згідно з Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Інформація сформована за допомогою додатку "Реєстр нерухомості" від 21.02.2025) 02 червня 2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Милицею Марією Леонідівною проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,12 га., з кадастровим номером 6322010100:14:000:0129, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 196195363220, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 ; номер запису про право власності / довірчої власності: 20744299; підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер: 316, виданий: 02.06.2017, видавник: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Милиця М.Л.; власник ОСОБА_3 , частка 1/1.
Відповідно до Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості УРН 201-20250305-0009253855 від 05.03.2025 вартість земельної ділянки з кадастровим номером 6322010100:14:000:0129 складає 626710 грн 64 коп.
Згідно з Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (Інформація сформована за допомогою додатку "Реєстр нерухомості", номер витягу: 5005025488229, номер інформаційної довідки: 16135162393, дата, час формування: 21.02.2025 16:36:37) 14 серпня 2019 року реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Дейнеко Тетяною Вікторівною проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на однокімнатну квартиру, загальною площею 39.6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1896249963101; номер запису про право власності / довірчої власності: 32863585; підстава для державної реєстрації: акт приймання-передачі нерухомого майна, серія та номер: б/н, виданий: 06.05.2019, видавник: ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ТРЕСТ ЖИТЛОБУД - 1"/ ОСОБА_4 договір бронювання, серія та номер: 95-106, виданий: 16.11.2017, видавник: ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ТРЕСТ ЖИТЛОБУД - 1"/ ОСОБА_4 договір купівлі-продажу цінних паперів, серія та номер: 1694- 17/1693-17/БВ, виданий: 16.11.2017, видавник: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ЗАКРИТИЙ НЕДИВЕРСИФІКОВАНИЙ ВЕНЧУРНИЙ КОРПОРАТИВНИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ ФОНД "БУДІВЕЛЬНИК"/від імені, в інтересах та за рахунок активів якого діє Товариство з Обмеженою відповідальністю "АЗОВО-ЧОРНОМОРСЬКА АДМІНІСТРАТИВНА КОМПАНІЯ" від імені якого діє АЗОВОЧОРНОМОРСЬКА ІНВЕСТИЦІЙНА КОМПАНІЯ У ФОРМІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ/Пріхно С.С.; власник ОСОБА_4 , частка 1/1.
Відповідно до Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості УРН 201- 20250305-0009253756 від 05.03.2025 вартість квартири за адресою: АДРЕСА_6 , складає 1426508 гривень 29 коп.
Згідно з інформацією Головного сервісного центру МВС № 31/3674АЗ370042024 від 17.12.2024 (133755) за ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстровано транспортний засіб RENAULT SANDERO 1149, (2013) № куз. НОМЕР_3 , дата операції – 06.04.2018, підстава реєстрації - ПЕРЕРЕЄСТРАЦІЯ НА НОВОГО ВЛАСНИКА ЗА ДОГ. КУПIВЛI-ПРОДАЖУ (СГ) (ТСЦ 6341).
Відповідно до Звіту за визначенням вартості КТЗ RENAULT SANDERO 1149, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 власник: ОСОБА_4 , складеним суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 , станом на 06.01.2025 ринкова (дійсна) вартість транспортного засобу становить 295000 грн.
Відповідно до відповіді АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» вих.№БТ/4522 від 29.05.2025 станом на 20.11.2024 року загалом на всіх банківських рахунках ОСОБА_4 знаходилися кошти у розмірі 28169,62 грн. 
Згідно з відповіддю АТ «УКРСИББАНК» №31-4-01/07-1709-БТ від 21.05.2025 станом на 20.11.2024 року на банківських рахунках ОСОБА_4 знаходилися кошти 26910,01 грн. та 9388,72 доларів США. 
Відповідно до відповіді АТ КБ «ПРИВАТБАНК» №20.1.0.0.0/7-250924/90123-БТ від 02.10.2025 станом на 20.11.2024 року загалом на всіх банківських рахунках ОСОБА_4 знаходилися кошти у розмірі 15259,74 грн. 
В АТ «ОТП БАНК», АТ «ПУМБ» та АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК» ОСОБА_4 не має відкритих рахунків.
Таким чином, загальний розмір грошових коштів, розміщених на банківських рахунках ОСОБА_4 станом на 20.11.2024 складає 70339,37 грн. та 9388,72 доларів США.
Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Відповідний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 та відображає актуальну судову практику щодо розгляду справ про поділ майна подружжя.
Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Тобто, законом закріплено презумпцію рівності часток у праві спільної сумісної власності подружжя. 
Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки з майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 ЦК України. 
Згідно з ч. 1-3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
За змістом ч. 2-3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункту 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 756/13997/15-ц, у процесі поділу майна суд може одночасно застосувати не один спосіб, а їх комбінацію: відносно одних видів речей застосувати їх поділ в натурі, стосовно інших здійснити передачу одному із подружжя з зобов`язанням певної компенсації другому, а треті види речей - розподілити між сторонами з урахуванням їх вартості. При цьому, враховується вартість окремих речей, а також загальна вартість майна, що передається кожному з подружжя.
Присудження одному із подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема (але не виключно) на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).
Оскільки майно подружжя складається, як правило, з різних за призначенням та вартістю речей, розподіл здійснюється таким чином, щоб в остаточному підсумку кожен одержав у натурі таку кількість речей, вартість яких була б тотожна величині частки дружини та чоловіка. У випадку, коли такої натуральної точності досягти неможливо, виходом із ситуації є доплата одному з подружжя грошової компенсації (постанова Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 532/1269/20).
Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), підлягає застосуванню до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя (позивача) до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя (відповідача) на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 зробила висновок, що приписи частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України і статті 365 ЦК України з урахуванням принципу розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК Украйни) треба розуміти так: а) правила про необхідність попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду стосуються тих випадків, коли позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) згідно зі статтею 365 ЦК України заявив вимогу про припинення права відповідача на частку у спільній власності (такі кошти забезпечують отримання відповідачем грошової компенсації); б) якщо позивач (один із подружжя чи колишній чоловік, колишня дружина) таку вимогу не заявив (а вимагає, наприклад, поділити неподільну річ шляхом виділення її у власність відповідача та стягнення з нього грошової компенсації замість частки позивача у праві спільної сумісної власності на цю річ), то підстави для внесення ним відповідної суми коштів на депозитний рахунок суду відсутні.
За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 299/2587/15, підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20.
У пункті 50 цієї ж постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою. За змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд. Цей припис узгоджується з приписом частини другої статті 364 ЦК України, за змістом якого саме той співвласник, який бажає виділу, має надати згоду на одержання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки у неподільній речі.
Грошові кошти, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковувалися на розрахунковому рахунку, є спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу (постанова Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 756/14404/15-ц).
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
За змістом ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст. 12 ЦПК України) та диспозитивності (ст. 13 ЦПК України).
Згідно зі ст. 13 ЦПК України принци диспозитивності полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (принцип змагальності).
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи наведені положення законодавства та релевантної практики Верховного Суду в контексті обставин цієї справи, суд зазначає наступне.
Щодо нерухомого майна, а саме квартир та земельних ділянок, то відповідач погодився на запропонований позивачем порядок його поділу. Судом встановлено, що зазначене нерухоме майно було придбане сторонами під час перебування у шлюбі за договорами купівлі-продажу, тобто в силу вимог ст. 60 СК України та ст. 368 ЦК України набуте у спільну сумісну власність подружжя. Відповідач не заперечував, що зазначене нерухоме майно було набуте за спільні кошти подружжя, не надав доказів на спростування презумпції рівності часток кожного з подружжя у спільній сумісній власності щодо нерухомого майна. Навпаки, погодившись на запропонований позивачем порядок поділу нерухомого майна, відповідач фактично визнав та підтвердив обставини, що нерухоме майно було набуте сторонами за спільні кошти подружжя і їх частки є рівними.
З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини щодо правового режиму спірного майна (спільна сумісна власність подружжя), рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності, враховуючи інтереси сторін, відсутність обставин, які перешкоджають здійсненню поділу майна подружжя в обраний позивачем та підтриманий відповідачем спосіб поділу, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо нерухомого майна, у зв`язку з чим визнає нерухоме майно, а саме трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 180239363101; однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1896249963101; земельну ділянку з кадастровим номером 6322010100:14:000:0129, площа (га): 0.12, за адресою АДРЕСА_3 ; земельну ділянку з кадастровим номером 6325157900:04:013:0222, площа (га): 0.0677, за адресою Харківська обл., Харківський р. - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , визнає за  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по 1/2 частці на кожен із зазначених об`єктів нерухомого майна з одночасним припинення права спільної сумісної власності.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації 1/2 вартості автомобіля суд зазначає наступне. 
Судом встановлено і цю обставину не заперечував відповідач, що автомобіль Renault Sandero є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбаний сторонами під час перебування у шлюбі за спільні кошти. Презумпцію рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності на автомобіль під час судового розгляду не спростовано. Після розірвання шлюбу зареєстрованим власником спірного автомобіля залишається відповідач. Сторонами не досягнуто згоди щодо порядку поділу цього майна. З огляду на відсутність доказів передання відповідачем позивачу у власність спірного автомобіля, наявність згоди позивача на отримання компенсації за частку у праві спільної сумісної власності, яка припиняється, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача половини вартості автомобіля.
Незгода відповідача на стягнення з нього компенсації не має суттєвого значення, оскільки згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою, оскільки за змістом частини четвертої статті 71 СК України згоду на отримання такої компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно при його поділі має надати той із подружжя, на чию користь таку компенсацію присуджує суд (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
Суд зазначає, що розглядає справу в силу принципу диспозитивності розглядає справу в межах заявлених позовних вимог. Позивачем не було заявлено позовних вимог про витребування у відповідача спірного автомобіля або про визнання за нею права власності на автомобіль з одночасною компенсацією відповідачу половини його вартості, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для запропонованого відповідачем поділу автомобіля шляхом передачі його у власність позивачці з одночасним стягненням з неї на користь позивача половини вартості автомобіля.
Визначаючи розмір грошової компенсації, судом враховано правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц, відповідно до якого виплата одному з подружжя компенсації його частки у майні здійснюється за дійсною (ринковою) вартістю цього майна на час розгляду справи.
За таких обставин, виходячи із ринкової вартості автомобіля RENAULT SANDERO 1149, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , відповідно до Звіту за визначенням вартості КТЗ, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 , а саме 295000 грн, суд стягує з відповідача на користь позивача грошову компенсацію половини вартості автомобіля, тобто 147500,00 грн. 
Доводи відповідача про те, що запропонований позивачем спосіб його поділу є несприятливим для відповідача, суд відхиляє, оскільки відповідачем не надано доказів на спростування вартості спірного автомобіля, визначеної позивачем належним та допустимим доказом. Клопотання про призначення експертизи на визначення вартості автомобіля відповідачем не заявлено, висновку експерта в порядку ст. 106 ЦПК України не подав.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача половини грошових коштів, розміщених на банківський рахунках відповідача.
Як зазначалось вище, у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і ст.368 ЦК України.
Частиною 1 статті 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Грошові кошти, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковувалися на розрахунковому рахунку, є спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу (постанова Верховного Суду від 20.06.2018 у справі № 756/14404/15-ц).
Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України відповідач не спростував ані презумпцію спільності права власності на розміщені станом на час розірвання шлюбу на його банківському рахунку грошові кошти у розмірі 70339,37 грн та 9388,72 доларів США, ані презумпцію рівності часток подружжя на вказане майно (грошові кошти).
Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що сторони припинили вести спільне господарство у вересні 2023 року, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази для визначення конкретного дня припинення ведення спільного господарства сторонами, окрім як дата ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу. Окрім того, момент припинення ведення спільного господарства за версією кожної зі сторін є відмінним. Так з копії позовної заяви ОСОБА_3 про розірвання шлюбу вбачається, що станом на 14.08.2024 сторони вже понад рік не проживали разом та не вели спільне господарство, тобто ця обставина виникла не пізніше 13.08.2023. За версією ж ОСОБА_4 сторони не ведуть спільне господарство з вересня 2023 року. Зазначені суттєві розбіжності у доводах сторін роблять неможливим визначення чіткого моменту (дня припинення ведення спільного господарства подружжя), що є обов`язковим для визначення обсягу грошових коштів на рахунках кожного зі сторін на цей день з метою подальшого їх поділу. 
Окрім того, суд зазначає, що припинення спільного проживання сторін не є безумовним доказом припинення ведення спільного господарства, враховуючи, що поняття «ведення спільного господарства» є більш широким за суттю і змістом, ніж «спільне проживання», оскільки включає в себе широкий спектр юридично значущих дій, не обмежених самим лише спільним проживанням. До таких дій можна віднести утримання спільного майна та здійснення сторонами у зв`язку з цим відповідних витрат; планування сімейного бюджету/бюджету кожного з подружжя з урахуванням цих та інших витрат; розподіл обов`язків щодо утримання спільної дитини, забезпечення її потреб на достатній рівень життя, фізичний та духовний розвиток, тощо. Іншими словами, не виключається ситуація, коли подружжя проживає окремо в силу об`єктивних (наприклад, воєнні дії, вимушене переміщення одного з подружжя в інший регіон/країну, тощо) або суб`єктивних обставин, проте продовжує вести спільне господарство. Будь-яких доказів ані на підтвердження самого факту припинення ведення спільного господарства до 20.11.2024, ані на підтвердження конкретного моменту (дати) виникнення цієї обставини відповідач всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надав. Натомість у поясненнях від 21.04.2026 сторона відповідача зазначила, що як до, так і після початку процесу розлучення та фактичного припинення спільного господарства, відповідач діяв добросовісно та витрачав всі кошти в інтересах сім`ї, що свідчить про неспроможність доводів про те, що сторони припинили ведення спільного господарства у вересні 2023 року.
За таких обставин, суд вважає за необхідне визначити обсяг спільних грошових коштів подружжя, які підлягають поділу між сторонами, станом на день ухвалення рішення суду про розірвання шлюбу між сторонами, тобто 20.11.2024.
Станом на 20.11.2024 за офіційним курсом валют НБУ 1 долар США коштував 41,33 грн. Таким чином, вартість 9388,72 доларів США складає 388035,80 грн, а загальний розмір розміщених на банківських рахунках відповідача грошових коштів, які є спільною сумісною власністю подружжя, складав 458375,17 грн. Отже, ОСОБА_3 має право на отримання половини їх розміру, тобто 229187,59 грн.
З урахуванням викладеного, керуючись принципом диспозитивності та розглядаючи справу в межах заявлених ОСОБА_3 позовних вимог, а саме щодо поділу грошових коштів у розмірі 408375,17 грн, на підставі ст. 60 СК України суд визнає грошові кошти, розміщені станом на банківських рахунках ОСОБА_4 станом на 20.11.2024, у розмірі 408375,17 грн спільним сумісним майном сторін та, з урахуванням положень ст. 70 СК України, в порядку поділу спільного майна подружжя стягує з відповідача на користь позивачки половину цих коштів, тобто 204187,59 грн. 
Щодо позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю грошових коштів, отриманих ФОП ОСОБА_4 у якості прибутку за 2023-2024 роках та стягнення з відповідача на користь позивача половини таких грошових коштів, то вони задоволенню не підлягають з огляду на таке.
Як зазначалось вище, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (частини перша та друга статті 61 СК України).
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню (частина третя статті 57 СК України).
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї (стаття 70 СК України).
За загальним правилом, отриманий чоловіком або дружиною під час перебування у шлюбі дохід від здійснення підприємницької діяльності є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу між ними.
У пункті 125 постанови від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що при поділі доходу від здійснення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем необхідно враховувати, чи був він використаний проти волі іншого з подружжя та чи використаний в інтересах сім`ї. Якщо той з подружжя, хто набув ці кошти, використав дохід від здійснення підприємницької діяльності на свій розсуд, проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, такі кошти слід врахувати при поділі. 
При цьому, доходом платника єдиного податку для фізичної особи - підприємця є: дохід, отриманий протягом податкового (звітного) періоду в грошовій формі (готівковій та/або безготівковій); вартість безоплатно отриманих протягом звітного періоду товарів (робіт, послуг); винагороди за договорами доручення, комісії, транспортного експедирування, агентськими договорами (без урахування транзитних сум) (пункти 292.1, 292.3, 292.4 статті 292 Податкового кодексу України). 
Отже, сукупним доходом одного з подружжя як підприємця складає загальну суму коштів, отриману в результаті реалізації товарів або послуг. Тобто ці кошти включають у себе не лише чистий прибуток підприємця, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя в розумінні частини другої статті 61 СК України, але й кошти від собівартості виготовлення та реалізації продукції.
Такі висновки суду узгоджуються із застосованим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц підходом щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя доходів, отриманих одним з подружжя від зайняття підприємницькою діяльністю.
З витребуваних судом у податкового органу доказів встановлено, що відповідач ОСОБА_4 як ФОП протягом 2013 року отримав сукупний дохід у розмірі 737103,02 грн, у 2024 році – 1964514,70 грн.
При цьому, в матеріалах справи відсутні інші відомості щодо розміру прибутку (чистого доходу) відповідача від здійснення підприємницької діяльності протягом 2023-2024 років, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити розмір такого доходу, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя в розумінні частини другої статті 61 СК України.
Визначений є стороною позивача розмір доходу від здійснення підприємницької діяльності у 2023-2024 роках (2701617,72 грн) є необґрунтованим, оскільки сторона позивача помилково ототожнює прибуток (чистий дохід) ОСОБА_4 від здійснення підприємницької діяльності, який є об`єктом спільної сумісної власності подружжя в розумінні частини другої статті 61 СК України, із сукупним доходом відповідача як підприємця для цілей оподаткування.
Крім того, судом враховано, що зазначений дохід був отриманий відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачкою, у зв`язку з чим використання цих коштів відповідачем в інтересах сім`ї презюмується. 
Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України позивачка не надала суду жодного доказу на підтвердження того, що відповідач, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з нею, маючи прибуток, використав його проти її волі та/або не в інтересах сім`ї. Як зазначалось вище, сам по собі факт окремого проживання подружжя з об`єктивних чи суб`єктивних причин не є беззаперечним доказом цієї обставини. 
Таким чином, оскільки позивач не довела, що грошові кошти у розмірі 2701617,72 грн, отримані ОСОБА_4 як фізичною особою-підприємцем у 2023-2024 роках, є лише прибутком (чистим доходом, заробітком) відповідача як підприємця, який можна було б визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а також не довела, що отриманий ОСОБА_4 дохід від здійснення підприємницької діяльності у 2023-2024 роках, тобто під час перебування у шлюбі з позивачкою, був використаний ним проти її волі та/або не в інтересах сім`ї, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог. 
З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_3 частково, а саме в частині визнання спільною сумісною власністю сторін спірного нерухомого майна, визнання за кожною зі сторін права власності на 1/2 частку в кожному об`єкті нерухомого майна з одночасним припиненням спільної сумісної власності подружжя; визнання спільною сумісною власністю сторін спірного автомобіля, стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації половини вартості автомобіля, тобто 147500 грн; визнання спільною сумісною власністю сторін грошових коштів у розмірі 408375,17 грн, розміщених на банківських рахунках ОСОБА_4 станом на 20.11.2024 та стягнення з відповідача на користь позивача половини цих коштів, тобто 204187,59 грн; тоді як у задоволенні позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю сторін грошових коштів, отриманих ФОП ОСОБА_4 у якості прибутку за 2023-2024 роках та стягнення з відповідача на користь позивача половини цих грошових коштів суд відмовляє за необґрунтованістю. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду з цим позовом сплачено судовий збір у розмірі 12112,00 грн.
Оскільки ціна позову у справі (з урахуванням збільшених позовних вимог) складала 3141520,50 грн, позовні вимоги задоволено на суму 1790711,64 грн, тобто на 57,00%, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 6903,84 грн. 
Керуючись ст. 2, 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 131, 141, 223, 259, 263-266, 268, 352, 354 ЦПК України, суд 
у х в а л и в :
Позовні вимоги ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя – задовольнити частково.
1) Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нерухоме майно, а саме:
- трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 180239363101;
- однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1896249963101;
- земельну ділянку з кадастровим номером 6322010100:14:000:0129, площа (га): 0.12, за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 196195363220;
- земельну ділянку з кадастровим номером 6325157900:04:013:0222, площа (га): 0.0677, за адресою Харківська обл., Харківський р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 797770563251.
2) В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на:
- 1/2 (одну другу) частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 180239363101;
- 1/2 (одну другу) частку однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1896249963101;
- 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки з кадастровим номером 6322010100:14:000:0129, площа (га): 0.12, за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 196195363220;
- 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки з кадастровим номером 6325157900:04:013:0222, площа (га): 0.0677, за адресою Харківська обл., Харківський р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 797770563251.
3) В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на: 
- 1/2 (одну другу) частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 180239363101;
- 1/2 (одну другу) частку однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 1896249963101;
- 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки з кадастровим номером 6322010100:14:000:0129, площа (га): 0.12, за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 196195363220;
- 1/2 (одну другу) частку земельної ділянки з кадастровим номером 6325157900:04:013:0222, площа (га): 0.0677, за адресою Харківська обл., Харківський р., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 797770563251.
4) Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на зазначене вище нерухоме майно.
5) Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рухоме майно, а саме транспортний засіб - автомобіль RENAULT SANDERO 1149, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 . 
6) Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію половини спільного сумісного майна подружжя, а саме автомобіля RENAULT SANDERO 1149, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , у розмірі 147500 (сто сорок сім тисяч п`ятсот) грн 00 коп. 
7) Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на зазначене вище рухоме майно.
8) В порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 половину спільних сумісних грошових коштів, розміщених на банківських рахунках ОСОБА_4 , у розмірі 204187 (двісті чотири тисячі сто вісімдесят сім) грн 59 коп. 
9) У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 6903 (шість тисяч дев`ятсот три) грн 84 коп. 
Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи:
позивач – ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_7 ;
відповідач - ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_7 .
Повне рішення суду складено 03 вересня 2026 року.

Суддя А.М. Тимченко