ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 вересня 2026 року | справа № 380/7167/26
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Качур Р.П. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною, стягнення середнього заробітку, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з 16.12.2019 по 13.03.2026 (включно);
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 128553,17 грн середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.12.2019 по 31.03.2026, з відрахуванням податків та обов`язкових платежів.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/2407/24 здійснив повний розрахунок, здійснивши виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 16.12.2019. Вважає, що оскільки відповідачем при звільненні йому з військової служби не проведено повного розрахунку, він набув право на виплату середнього грошового забезпечення.
Ухвалою суду від 20.04.2026 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.
Відповідач заперечив проти позову з підстав викладених у відзиві. Зазначив, що середній заробіток за статтею 117 Кодексу законів про працю України не є звичайною складовою грошового забезпечення військовослужбовця, яка автоматично нараховується у день звільнення. Це спеціальний вид відповідальності, питання про застосування якої вирішується з урахуванням наявності або відсутності спору, вини відповідача, періоду затримки, фактичної дати розрахунку, поведінки сторін та співмірності заявленої суми. До моменту судової оцінки цих обставин у Військової частини НОМЕР_2 не існувало безумовного обов`язку самостійно нарахувати позивачці саме ту суму середнього заробітку, яку вона визначила у позові. Тому, відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності у вигляді ненарахування суми, яка сама по собі є предметом цього судового спору. Просив відмовити у задоволенні позову.
Суд дослідив матеріали справи, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті та встановив таке.
Відповідно до Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача з 16.12.2019 виключено зі списків особового складу.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09.01.2025 у справі № 380/2407/24 позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не вирішення питання про право ОСОБА_1 на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 16.12.2019 відповідно до вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 вирішити питання про право ОСОБА_1 на отримання індексації грошового забезпечення, з урахуванням вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 та висновків суду про те, що ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 16.12.2019 має право на нарахування та виплату індексації - різниці, у випадку, якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) (березень 2018 року) розмір доходу менший за суму можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідач 31.03.2026 на виконання рішення суду здійснив нарахування грошового забезпечення в сумі 66077,17 грн, що підтверджується випискою по рахунку позивача.
Позивач вважає, що оскільки виплата всього грошового забезпечення відповідачем у день звільнення не проведена, він має право на виплату середнього заробітку за період затримки такого розрахунку. Тому, звернувся до суду з цим позовом.
При вирішенні спору по суті суд керується таким.
Завданням адміністративного судочинства України відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 4 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Згідно з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17, під “належними звільненому працівникові сумами” слід розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Водночас такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України (далі КЗпП України).
У рішенні Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми КЗпП, в якому визначені основні трудові права працівників.
Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій ст. строк виплатити не оспорювану ним суму.
Статтею 117 КЗпП України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Закон України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин” № 2352-IX від 01.07.2022 (далі – Закон № 2352-IX) набрав чинності 19.07.2022, яким викладено в новій редакції норму ст. 117 КЗпП України, зокрема встановлено обмеження, згідно з якими виплати працівникові його середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку здійснюються не більш, як за шість місяців.
Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплата працівнику середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. 
Аналогічна правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 06.02.2020 у справі № 806/305/17, від 06.08.2019 у справі № 826/9793/18, від 20.02.2020 у справі № 821/723/17, від 02.09.2020 у справі № 804/7733/16, від 28.01.2021 у справі № 240/11214/19.
Позивач у позовній заяві покликається на те, що стягнення середнього заробітку пов`язане з несвоєчасним розрахунком при звільненні.
Як встановлено судом, відповідно до Витягу з Наказу командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача з 16.12.2019 виключено зі списків особового складу, та 31.03.2026 відповідачем на виконання рішення суду здійснено нарахування індексації грошового забезпечення в сумі 66077,17 грн.
Разом з тим, суд із комп`ютерної програми діловодство спеціалізованого суду встановив, що ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 20.04.2026 у справі № 380/7166/26 відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1  до військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, предметом якого є неврахування індексації грошового забезпечення під час обрахунку грошової допомоги на оздоровлення за 2018, 2019 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2018, 2019 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2019 рік.
Також, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 22.06.2026 у справі № 380/12645/26 відкрито спрощене позовне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, предметом якого є нарахування та виплата компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми грошового забезпечення за весь час затримки їх виплати з 01.03.2018 по день її фактичної виплати 31.03.2026.
Отже, з урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що станом на день розгляду справи існують спори між сторонами про розмір належних сум, виплат, та відповідачем не проведено повного розрахунку з позивачем при звільненні, а тому, відсутні підстави для стягнення середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
В силу приписів статті 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 2, 8-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 293, 295 КАС України, суд
ВИРІШИВ:
1. У задоволенні позову відмовити.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя Р.П. Качур