ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

ПОСТАНОВА
Іменем України
15 вересня 2026 року
м. Харків
справа № 619/7778/25
провадження № 22-ц/818/4157/26 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Маміної О.В., Гєрцик Р.В.
Учасники справи:
Позивач - Комунальне підприємство «ХТМ»
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 31 березня 2026 року у складі судді Овсяннікова В.С.,- 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року КП «Харківські теплові мережі» звернулись до суду з позовом в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за спожиту теплову енергію та гарячу воду у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , у загальному розмірі 47 617,67 грн, з яких: 42 280,94 грн – вартість за послуги з постачання теплової енергії (з урахуванням гарячої води до 01.01.2022) за період часу з 01.11.2021 по 31.10.2025; 1 250,48 грн – вартість абонентської плати за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період часу з 01.04.2022 по 31.10.2025; 3 395,56 грн - вартість за послуги з постачання гарячої води за період часу з 01.01.2022 по 31.10.2025; 690,69 грн - вартість абонентської плати за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період часу з 01.04.2022 по 31.10.2025 та судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачі є споживачами послуг теплопостачання, які отримують такі послуги, але не у повному обсязі здійснюють оплату. Внаслідок неповної та несвоєчасної оплати отриманих послуг станом на 01.11.2025 у відповідачів утворилася заборгованість, що є підставою для звернення з вказаним позовом до суду.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 31 березня 2026 року позов КП «ХТМ» задоволено. 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» суму заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, спожиті за адресою: АДРЕСА_1 , у загальному розмірі 47 617, 67 грн, з яких: 42 280,94 грн – вартість за послуги з постачання теплової енергії (з урахуванням гарячої води до 01.01.2022) за період часу з 01.11.2021 по 31.10.2025; 1 250,48 грн – вартість абонентської плати за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період часу з 01.04.2022 по 31.10.2025; 3 395,56 грн - вартість за послуги з постачання гарячої води за період часу з 01.01.2022 по 31.10.2025; 690,69 грн - вартість абонентської плати за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період часу з 01.04.2022 по 31.10.2025 та судові витрати у загальному розмірі 2 422, 40 грн, у дольову співвідношенні по 1 211,20 грн з кожного боржника.
Рішення мотивовано тим, що позивач надав належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог.
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи просив рішення скасувати, ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог та виключити ОСОБА_2 зі складу відповідачів.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно встановив обставини у справі та ухвалив рішення, що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. В матеріалах відсутні докази проживання відповідачів за вказаною у позові адресою та є споживачами послуг позивача. Відповідь Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області від 02 травня 2025 року не є належним доказом, що Відповідачі мешкають за вказаною адресою та є споживачами, наданих послуг. Судом проігноровано попередні рішення у справі №619/4869/25, яким 01 жовтня 2025 року скасовано судовий наказ, виданий Дергачівським районним судом Харківської області, за таким самим позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі». Відповідач у справі не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а всі сумніви тлумачаться на її користь.. ОСОБА_2 не акцептувала, не вчинювала будь-яких дій, які свідчать про її бажання, згоду укласти індивідуальні договори (оферти) про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води від 31 жовтня 2021 року та від 14 лютого 2024 року, зокрема не надавала підписаних заяв-приєднань, не сплачувала за квитанціями (офертами) за надані послуги за адресою АДРЕСА_1 . Згідно з чинним Наказом Міністерства національної єдності України №309 від 22 грудня 2022 року (зі змінами) Солоницівська селищна територіальна громада Харківської області з 22 червня 2022 року перебуває в Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, а тому підстав для задоволення позовних вимог відсутні. 
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи просив рішення скасувати, ухвалити нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог та виключити ОСОБА_2 зі складу відповідачів.
Апеляційна скарга обґрунтована доводами, які за своїм змістом є тотожними доводам, викладеним в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , зводяться до аналогічних заперечень щодо встановлених судом обставин справи, їх правової оцінки та застосування норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим фактично дублюють її зміст і не містять самостійних додаткових аргументів на підтвердження заявлених вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що згідно з відповіді №2190207 від 29.12.2025 з Єдиного державного демографічного реєстра ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: квартира АДРЕСА_2 (а.с.20).
Згідно відомостей з реєстру територіальної громади про місце проживання особи (за даними громади: Солоницівська територіальна громада) станом на 31.12.2025 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: будинок АДРЕСА_3 (а.с. 23).
Згідно відомостей нарахувань та оплат послуги з теплопостачання, відомості про нарахування та оплату за абонентське обслуговування за послугою з постачання теплової енергії та за послугою з постачання гарячої води та відомості про нарахування та оплату за обслуговування теплопостачання та обслуговування постачання гарячої води складеною за особовим рахунком № НОМЕР_1 , ЖЕД: 9906, відкритий на ім`я — ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість відповідачів перед КП «ХТМ», складає у загальному розмірі 47 617 (сорок сім тисяч шістсот сімнадцять) гривень 67 копійок, з яких: 42 280 (сорок дві тисячі двісті вісімдесят) гривень 94 копійки – вартість за послуги з постачання теплової енергії (з урахуванням гарячої води до 01.01.2022) за період часу з 01.11.2021 по 31.10.2025; 1 250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) гривень 48 копійок – вартість абонентської плати за Індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії за період часу з 01.04.2022 по 31.10.2025; 3 395 (три тисячі триста дев`яносто п`ять) гривень 56 копійок - вартість за послуги з постачання гарячої води за період часу з 01.01.2022 по 31.10.2025; 690 (шістсот дев`яносто) гривень 69 копійок - вартість абонентської плати за Індивідуальним договором з постачання гарячої води за період часу з 01.04.2022 по 31.10.2025 (а.с. 9, зв.бік а.с. 10).
Згідно таких відомостей ОСОБА_1 останній раз здійснював оплату за надння послуг з постачання теплової енергії та гарячої води – 10.04.2023 (зв. бік а.с. 9).
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання гарячої води та централізованого опалення, які регулюються ЗУ «Про теплопостачання», ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЦК України, а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року (чинними на час виникнення спірних правовідносин).
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Стаття 1 ЗУ « Про житлово - комунальні послуги » визначає, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Згідно зі ч. 1 ст. 6 ЗУ « Про житлово - комунальні послуги » учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.
Відповідно до ст. 7, 8 ЗУ « Про житлово - комунальні послуги » виконавець зобов`язаний, зокрема, забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів, а споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно зі ч. 1, 3 ст. 9 ЗУ « Про житлово-комунальні послуги » споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Статтею 67 ЖК України визначено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться окрім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до ЗУ « Про житлово-комунальні послуги » та п. 18, 20, 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги.
Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Оплата за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води повинна вноситись щомісячно за надані послуги за минулий місяць.
Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
КП «ХТМ» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно із Законом Україні «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженимипостановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830, Правилами надання послуги з постачання гарячої води, затвердженимипостановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 року № 1182.
На підставі ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830 та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182 на офіційному сайті КП «ХТМ» розміщено 31.10.2021 року індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Зазначений договір є публічним договором приєднання, який набрав чинності 01.12.2021 року.
Постачання теплової енергії на потреби опалення у багатоквартирні будинки м.Харкова, смт. Пісочин та смт Солоницівка, КП «ХТМ» здійснює на підставі розпоряджень Харківського міського голови про початок та кінець опалювальних сезонів, а на потреби гарячого водопостачання протягом року.
З 01.12.2021 року на підставі ч. 5 ст. 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 р. №2189-VIII у багатоквартирних будинках набрали чинності індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води, які є публічними договорами приєднання та опубліковані на офіційному сайті КП «ХТМ» в мережі Інтернетwww.hts.kharkov.uaвід 31.10.2021 року.
Відповідно до п. 4 Індивідуальних договорів фактом приєднання споживача до умов договору є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку за надану послугу, факт отримання послуги.
За п. 5 Індивідуальних договорів Виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу.
П.51, 52 Індивідуальних договорів передбачено, що договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності. Якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний період.
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
За правилами п. 1, 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відсутність письмово оформленого договору з постачальником послуг не позбавляє споживача обов`язку оплачувати надані послуги.
Зазначене узгоджується з висновком щодо застосування норм права, сформульованим у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20.04.2016 року.
Відповідно до п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», які діяли до 01.05.2022 року, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
П. 17, 18, 20, 30 Правил надання населенню послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року визначено, що споживач повинен своєчасно у встановлений термін сплачувати надані послуги.
Оплата за надані послуги вноситься щомісячно, згідно норм і тарифів встановлених обласними державними адміністраціями.
Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги встановлені ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг.
Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Відсутність відповідного договору не є підставою для відмови у стягненні заборгованості за послуги опалення, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією в даних правовідносинах є надання послуг та їх отримання відповідачем.
Разом з тим недотримання вимог законодавства щодо належного виконання зобов`язання призводить до порушення зобов`язань.
За вимогою ч. 3 ст. 815 ЦК України наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму.
З 1 липня 2022 року набрав чинності публічний договір з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної та інших форм власності, який опублікований на офіційному сайті КП «ХТМ».
Відповідно до Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія-товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу. Споживач теплової енергії- фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Тобто регулювання відносин здійснюється щодо постачання теплової енергії, яка призначена для купівлі- продажу. Основним обов`язком споживача теплової енергії є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
За Правилами користування теплової енергії від 03.10.2007 № 1198 споживач теплової енергії є фізична особа, яка є власником будівлі або суб`єктом підприємницької діяльності, або юридична особа, яка використовує теплову енергію відповідно договору.
КП «ХТМ» надає послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно із Законом Україні «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 830, Правилами надання послуги з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 року № 1182.
Згідно ст. 64 ЖК України - члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
Як зазначено у позові КП «ХТМ» щомісяця направляє споживачам рахунки за послуги теплопостачання із зазначенням нарахувань за надані послуги та суми боргу. Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що заборгованість до теперішнього часу боржниками не погашена.
Відповідач не надав доказів необґрунтованості нарахованих сум, свого розрахунку, тому суд погоджується з розрахунком позивача.
Згідно ст. 68 ЖК України споживачі зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги.
З 01.12.2021 на підставі ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 у багатоквартирних будинках набрав чинності індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який є публічним договором приєднання та опублікований на офіційному сайті КП «Харківські теплові мережі» в мережі Інтернет www.hts.kharkov.ua 31.10.2021 року.
Відповідно до п. 4 зазначеного Індивідуального договору, фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги.
Згідно з п. 5 Індивідуального договору Виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Розрахунковим періодом відповідно до п. 32 Індивідуального договору є календарний місяць.
Відповідно до п. 34 Індивідуального договору споживач здійснює оплату щомісяця не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Пунктами 51, 52 Індивідуального договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності (п. 51). Якщо за один місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (п. 52).
Виходячи з положень п.4 Індивідуального договору датою його акцептування є 01.12.2021 року, тобто факт отримання послуг.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором, який є публічним договором приєднання, складається з: плати за послуги, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначено відповідно до законодавства та плати за абонентське обслуговування, граничний розмір якої визначається Кабінетом Міністрів України.
У квартиру, що розташована у житловому будинку АДРЕСА_4 , починаючи з 01.12.2021 надання послуги з постачання теплової енергії Відповідачам за цією адресою здійснюється на підставі індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії.
Будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_4 , оснащений єдиною централізованою системою опалення, отже відповідачі користуються наданими позивачем послугами з теплопостачання, у зв`язку з чим сторони перебувають у зобов`язальних відносинах та у них виникають відповідні цивільні права та обов`язки.
Таким чином, позивачем виконано свої зобов`язання щодо надання послуг з теплопостачання, а відповідачі по справі зобов`язані оплатити надані послуги. 
Така правова позиція викладена в ухвалах ВССУ від 20 листопада 2013 року по справі № 6-29503св13, від 17 вересня 2014 року по справі № 6-6707св14 та в ухвалі від 15 жовтня 2014 року по справі № 6-29394св14.
На виконання вимог пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» Урядом прийнято постанову від 01 вересня 2021 року № 928 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 № 808».
Законом внесено зміни до Законів України «Про житлово-комунальні послуги», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», «Про метрологію та метрологічну діяльність». Згідно з внесеними змінами, змінено концепцію застосування до споживачів комунальних послуг плати за абонентське обслуговування та змінено склад витрат, які включаються до плати за абонентське обслуговування.
Так, статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що плата за абонентське обслуговування - це платіж, який споживач оплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг у багатоквартирному будинку (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії) для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги.
Зокрема, послуг між споживачами; з нарахування та стягнення плати за спожиті комунальні послуги; з обслуговування та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Так, відповідно п. 30 Договору, споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу, плати за абонентське обслуговування в розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця https://zakon.rada.gov.Ua/laws/show/808-2Q19-n#Text.
Згідно зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, електричну і теплову енергію, інші послуги) стягується, крім квартирної плати, по затвердженим у встановленому порядку тарифам.
Згідно ст. 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.
Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договорів найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями.
Позивач виконує свої обов`язки та забезпечує надання відповідачу послуг з теплопостачання, що підтверджено матеріалами справи.
Приписами цивільного законодавства передбачено, що Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускаються, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
На виконання вимог зазначених процесуальних норм КП «Харківські теплові мережі» надані належні докази надання відповідачем послуг з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання у зазначений у позові період та існування у відповідачів заборгованості з оплати зазначених послуг.
Відповідно до ст. ст.19,19-1 ЗУ «Про теплопостачання» від 02.06.2005 року №2633-IV(далі Закон №2633-ІV) споживачі теплової енергії повинні щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за спожиту (отриману) теплову енергію.
Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором ( частини 1, 4 ст. 543 ЦК України).
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_1 є споживачем послуг з постачання теплової енергії та послуг з постачанням гарячої води за адресою: квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується відомостями з реєстру територіальної громади про місце проживання особи (за даними громади: Солоницівська територіальна громада) станом на 24.12.2025 та розрахунком позивача.
Згідно відомостей з реєстру територіальної громади про місце проживання особи (за даними громади: Солоницівська територіальна громада) станом на 31.12.2025 ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: будинок АДРЕСА_3 .
Судова колегія виходить із того, що факт реєстрації та проживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 не є спірним, оскільки не заперечується самою відповідачкою та підтверджується її письмовими запереченнями на позов, у яких вона зазначає саме цю адресу місця проживання. Водночас належних і допустимих доказів того, що у спірний період ОСОБА_2 була зареєстрована та фактично проживала за іншою адресою, матеріали справи не містять, а відповідачкою таких доказів суду не надано.
Сам по собі факт відсутності у відповідачки права власності чи співвласності на спірну квартиру не звільняє її від обов`язку оплачувати фактично спожиті житлово-комунальні послуги. При цьому, відповідно до вимог статті 64 ЖК України, вона несе солідарну майнову відповідальність за зобов`язаннями, пов`язаними з користуванням житловим приміщенням, нарівні з власником житла.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2019 року у справі №335/479/17 (провадження №61-22435св18), у постанові від 21 жовтня 2019 року у справі №756/10344/14.
Вимоги Закону України «Про внесення зміни до пункту 10-2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» щодо виконання рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги у період дії воєнного стану» (№7531), регулює здійснення виконавчого провадження, та зупиняє у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року№ 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-IX, вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях з виконання зокрема рішень про стягнення з фізичної особи заборгованості за житлово-комунальні послуги на території територіальних громад, що належать до територій, на яких ведуться активні бойові дії, або тимчасово окупованих територій відповідно до переліку, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику з питань тимчасово окупованої Російською Федерацією території України, або якщо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги здійснюється щодо нерухомого майна, яке є місцем постійного проживання такої фізичної особи і було знищено або пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій не поширюються на спірні правовідносини. Тому судова колегія відхиляє доводи апеляційної скарги про помилкове незастосування вищезазначеного закону під час розгляду цієї справи. 
З Єдиного реєстру судових рішень вбачається, що 15.09.2025 Дергачівським районним судом Харківської області у справі №619/4869/25 (провадження 2-н/619/920/25) видано судовий наказ про стягнення з відповідачів суми заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води. 
Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 01.10.2025 судовий наказ Дергачівського районного суду Харківської області від 15.09.2025 у справі №619/4869/25, (провадження 2-н/619/920/25) скасовано.
Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
Виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, тобто, у його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер, заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право та при цьому закон не зобов`язує перевіряти наявні матеріали справи, то відповідна заява боржника є єдиною підставою для скасування судового наказу.
Судова колегія зазначає, що ухвала про скасування судового наказу є виключно процесуальним актом, який не вирішує спір між сторонами по суті та не підтверджує ані наявності, ані відсутності заборгованості, а лише засвідчує наявність спору про право, що унеможливлює розгляд заявлених вимог у наказному провадженні. Відтак скасування судового наказу не позбавляє позивача права на судовий захист шляхом звернення до суду з позовом про стягнення відповідної заборгованості.
За таких обставин доводи апелянтів у цій частині є безпідставними та не спростовують правильності обраного позивачем способу судового захисту.
Водночас відповідачами не надано належних та допустимих доказів на підтвердження належного виконання зобов`язань перед позивачем, а також доказів, які б спростовували розрахунок заборгованості, наведений у позовній заяві. Факт існування заборгованості у визначеному позивачем розмірі відповідачами не спростовано, як і не надано доказів, які б свідчили про наявність боргу в іншому розмірі або про його відсутність.
Враховуючи викладене, суд дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, доводи апеляційних скарг не є підставою для скасування рішення суду. 
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
На підставі вищевказаних обставин та правового обґрунтування колегія суддів визнає, що оскаржене рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги висновків суду не спростували, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Виходячи з вищевикладеного, доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія вважає, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст.367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 31 березня 2026– залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий          О.Ю.Тичкова

Судді            О.В. Маміна

Р.В. Гєрцик