ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2026 року | справа № 380/25563/25
Львівський окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Гулкевич І.З., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 військова частина НОМЕР_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, - 
встановив :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 військова частина НОМЕР_1 про відмову в перетинанні державного кордону України (через пункт пропуску “Львів”), прийняте 07.12.2025 помічником начальника відділу-начальником групи адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” лейтенантом ОСОБА_2 , відповідно до якого відмовлено у виїзді з України громадянину ОСОБА_3 з причини не підтвердження мети поїздки за кордон в період дії на території України воєнного стану;
стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 Військова частина НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань завдану матеріальну шкоду в сумі 40 700, 96 грн;
стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 Військова частина НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 за рахунок бюджетних асигнувань завдану моральну шкоду в сумі 20 000, 00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач працює лікарем-патологоанатомом КНП “Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради”. З метою участі в навчальному курсі ESCOP з гінекологічної патології (м. Гент, Бельгія) у період з 09 по 11 грудня 2025 року, позивач отримав відповідне запрошення та був направлений у службове відрядження згідно з наказом роботодавця №164-кв від 13.11.2025. 07.12.2025 під час спроби перетину кордону в пункті пропуску “Львів” позивач надав повний пакет документів, зокрема: закордонний та український паспорти, військово-обліковий документ із відомостями про належне бронювання до 29.01.2026 (в реєстрі “Оберіг”), наказ про відрядження, лист-запрошення, докази оплати участі в курсі, квитки на транспорт та підтвердження бронювання житла. Помічником начальника відділу-начальником групи адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” лейтенантом ОСОБА_2 07.12.2025 прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України з причини: “Не підтвердження мети поїздки за кордон в період дії на території України воєнного стану у відповідності до Закону України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні”, Закону України “Про правовий режим воєнного стану” та постанови Кабінету Міністрів України №57 (зі змінами та доповненнями). Позивач вважає це рішення протиправним, необґрунтованим та заснованим на формальних підставах. Внаслідок протиправних дій відповідача позивачу завдано матеріальної шкоди у формі неповернутих коштів за квитки, готель та курс на загальну суму 40 700,96 грн, а також моральної шкоди, що оцінюється у 20 000,00 грн.
Ухвалою суду від 05.01.2026 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Представник відповідача проти задоволення позову заперечив. Свою позицію мотивував тим, що в умовах воєнного стану право громадян на виїзд за кордон може бути обмежене. Спеціальні уповноважені особи ДПСУ під час здійснення прикордонного контролю проводять оцінку ризиків та опитування осіб. За результатами огляду та опитування посадова особа дійшла висновку про не підтвердження позивачем мети поїздки. Крім того, відповідач вказав, що наявність бронювання не є безумовною підставою для пропуску через кордон, а оскаржуване рішення вичерпало свою дію фактом виконання. Щодо вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відповідач зазначив про їх необґрунтованість та відсутність доказів причинно-наслідкового зв`язку.
Представник позивача подав відповідь на відзив. Зазначив, що відповідач у відзиві обмежився цитуванням норм права та не надав жодних доказів того, які саме розбіжності чи ризики були виявлені під час опитування, а також не спростував належність і допустимість доданих до позову документів.
Розглянувши матеріали адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , працює лікарем-патологоанатомом у КНП “Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради”.
Позивач є військовозобов`язаним та має належним чином оформлене бронювання на період мобілізації та на воєнний час за своїм роботодавцем до 29.01.2026, що підтверджується військово-обліковим документом з реєстру “Оберіг” (№130320211388674400014 від 05.12.2025) та тимчасовим посвідченням військовозобов`язаного № НОМЕР_2 .
Європейським товариством Патології позивачу було надіслано лист-запрошення від 11.11.2025 для участі у курсах Європейської школи Патології (ESCOP) з гінекологічної патології в м. Гент (Бельгія) у період з 09 по 11 грудня 2025 року.
13.11.2025 КНП “Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради” видано наказ №164-кв про короткострокові відрядження в межах України та за кордон наступного змісту: “Відрядити ОСОБА_1 , лікаря-патологоанатома патологоанатомічного відділу з лабораторією імуногістохімії відділу спеціальних лабораторних досліджень з 07.12.2025 по 12.12.2025 у м. Гент, Бельгія для участі у курсі ESCOP з гінекологічної патології. Бухгалтерії: провести оплату згідно діючих норм відшкодування витрат на відрядження. Витрати на проїзд, проживання та харчування за власний рахунок. Підстава: рапорт лікаря-патологоанатома ОСОБА_1 , запрошених на курс ESCOP”.
07.12.2025 позивач прибув до пункту контролю “Львів” з метою здійснити перетин державного кордону на виїзд з України.
З метою проходження прикордонного контролю позивач подав уповноваженим особам Державної прикордонної служби України наступні документи: Паспорт громадянина України для виїзду за кордон (номер НОМЕР_3 , виданий 31.03.2017); Паспорт громадянина України (номер НОМЕР_4 , виданий 03.03.2021); довідку про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру (номер довідки 665160-2021); запрошення Європеського товариства Патології у м. Гент (Бельгія) для участі у курсі ESCOP з гінекологічної патології, період проведення 09.12.2025-11.12.2025, рахунок-фактуру від 09.11.2025 на оплату курсу, та докази оплати на суму 19 607, 84 грн; наказ від 13.11.2025 КНП “Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради” видано наказ №164-кв про короткострокові відрядження в межах України та за кордон; Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 27.07.2021; засвідчену копію трудової книжки; Військово-обліковий документ, номер в реєстрі Оберіг № НОМЕР_5 , сформований 05.12.2025 з підтвердженням наявності бронювання – до 29.01.2026; диплом спеціаліста НОМЕР_6 про закінчення у 2019 році Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького та здобуття кваліфікації: освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст спеціальність “Лікувальна справа” професійна кваліфікація “лікар”; сертифікат спеціаліста від 03 липня 2020 року; поліс №26289573 від 06.12.2025 туристичного страхування, вартістю 335, 72 грн; посадковий документ на сполучення Черкаси-Київ (АТ “Укрзалізниця”) №С29В48FD-86В7В62В-0001 від 27.11.2025, вартістю 118, 51 грн (час відправлення з міста Черкаси 07.12.2025 о 06.25 год., а час прибуття до міста Києва 07.12.2025 о 10.37 год.); посадковий документ на сполучення Київ-Перемишль (№263B48FD-0001 від 27.11.2025), вартістю 1826, 93 грн (час відправлення з міста Києва 07.12.2025 о 12.05 год., а час прибуття до міста Перемишль 07.12.2025 о 20.18 год.); посадковий талон на сполучення Перемишль-Варшава, вартістю 1 789, 00 грн (час відправлення з міста Перемишль 07.12.2025 о 23.05 год., а час прибуття до міста Варшава 08.12.2025 о 05.35 год.); документи на підтвердження замовлення/бронювання (FG000531, номер квитка НОМЕР_7 ) та оплати авіаперельоту на сполучення Варшава-Шарлеруа (Бельгія), вартістю 1 298, 00 грн (час вильоту з міста Варшави 08.12.2025 о 06.05 год., а час прильоту до міста Шарлеруа (Бельгія) 08.12.2025 о 08.20 год); документи на підтвердження бронювання житла у місто Гент (Бельгія) (веб ресурс Booking.com, номер підтвердження 5318.174.358, пін-код 6565), вартістю 15 309, 00 грн, період проживання (бронювання) з 08.12.2025 по 12.12.2025; документи на підтвердження замовлення/бронювання (FG000531, номер квитка PRY6FV) та оплати авіаперельоту Шарлеруа (Бельгія) – Варшава, вартістю 1 570, 00 грн (час вильоту з міста Шарлеруа (Бельгія) 12.12.2025 о 18.00 год., а час прильоту до міста Варшави 12.12.2025 о 20.00 год); посадковий талон на сполучення Варшава-Київ (номер бронювання 331 144 2461), вартістю 2 189, 00 грн (час відправлення з міста Варшави 12.12.2025 о 21.00 год., а час прибуття до м. Київ 13.12.2025 о 11.35 год.).
07.12.2025 помічником начальника відділу-начальником групи адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” лейтенантом ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону на виїзд з України гр. України ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що громадянин не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон в умовах дії правового режиму воєнного стану відповідно до постанови КМУ від 27.01.1995 №57 “Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України”.
Позивач не погодився з таким рішенням відповідача, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом про його скасування.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Тобто судовий контроль за реалізацією суб`єктами владних повноважень їхніх повноважень здійснюється за визначеними ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріями, і якщо суд установить, що діяльність органу державної влади не відповідає хоча б одному із визначених критеріїв, це може бути підставою для задоволення позову щодо оскарження відповідних дій (бездіяльності) чи рішення, якщо така діяльність порушує права, свободи та інтереси позивача.
Спірним у цій справі є рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.12.2025 про відмову позивачу в перетинанні державного кордону України.
Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закону України “Про прикордонний контроль” від 05.11.2009 №1710-VI (далі - Закон №1710-VI).
Частиною 1 ст.2 Закону №1710-VI передбачено, що прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.3 Закону №1710-VI, під час прикордонного контролю посадові та службові особи Державної прикордонної служби України здійснюють свої повноваження в межах, передбачених Конституцією України, цим Законом, Законом України “Про Державну прикордонну службу України”, іншими актами законодавства України, а також міжнародними договорами України.
За приписами ч.1 ст.14 Закону №1710-VI, громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України “Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України”, відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови.
Форма рішення про відмову в перетинанні державного кордону України, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.06.2023 №457.
Так, у пункті 1 цього рішення зазначаються, з-поміж іншого, причини відмови громадянину України в перетинанні державного кордону України.
Обґрунтовуючи відмову в перетинанні державного кордону, відповідач у спірному рішенні від 07.12.2025 зазначив, що не підтверджено мету поїздки за кордон в період дії на території України воєнного стану відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57.
У контексті зазначеного суд зауважує, що рішення про відмову в перетинанні державного кордону України є актом індивідуальної дії, головною рисою якого є його конкретність (гранична чіткість), а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктом адміністративного права, який видає такий акт; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата, конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами; чітка відповідність такого акта нормам чинного законодавства.
Також загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Сталою є позиція Верховного Суду, що вмотивоване рішення демонструє особі, що вона була почута, дає стороні можливість апелювати проти нього. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися належний публічний та, зокрема, судовий контроль за адміністративними актами суб`єкта владних повноважень. І навпаки, ненаведення мотивів прийнятих рішень “суб`єктивізує” акт державного органу і не дає змоги суду встановити дійсні підстави та причини, з яких цей орган дійшов саме таких висновків, надати їм правову оцінку, та встановити законність, обґрунтованість, пропорційність рішення (постанови Верховного Суду від 18.09.2019 у справі №826/6528/18, від 10.04.2020 у справі №819/330/18, від 10.01.2020 у справі №2040/6763/18).
Даючи оцінку оскаржуваному рішенні про відмову позивачу в перетинанні державного кордону відповідач формально покликався на: “не підтвердження мети поїздки за кордон в період дії на території України воєнного стану відповідно до Правил №57”.
Тобто спірне рішення не містить конкретної норми законодавства, на підставі якої позивачу було обмежено виїзд з України.
Більше того, оскаржуване рішення від 07.12.2025 навіть не визначає, які документи позивач повинен був надати і не надав на паспортний контроль для дотримання умови, за якої реалізується наявне в позивача право виїзду за кордон, у зв`язку з чим було відмовлено в перетинанні державного кордону.
Подібне правозастосування наведено Верховним Судом у його постановах від 12.11.2024 у справі №380/11916/22 та від 20.12.2024 у справі №160/14683/22.
Крім того, суд вважає за необхідне врахувати і таке.
За приписами ч.2 ст.3 Закону України “Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України”, правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України, що надає підстави Кабінету Міністрів України враховувати при встановленні зазначених правил заходи воєнного стану, запроваджені Законами України “Про правовий режим воєнного стану” та “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
Загальний порядок перетину державного кордону України визначений Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 №57 (далі - Правила №57), згідно з п.2 якого у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни, крім паспортних документів, повинні мати також підтверджуючі документи.
Відповідно до п.2 Правил №57, перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.
У передбачених міжнародними договорами або законодавством України випадках перетинання громадянином державного кордону здійснюється також за іншими документами. У такому разі прикордонний контроль здійснюється у порядку, який застосовується під час надання громадянином паспортних документів.
У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.
Згідно з п.12. Правил №57, для здійснення прикордонного контролю громадяни подають уповноваженим службовим особам підрозділу охорони державного кордону паспортні, а у випадках, передбачених законодавством, і підтверджуючі документи без обкладинок і зайвих вкладень.
У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.
Відповідно до п.2-6 Правил №57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в пунктах 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”, пункті 2-14 цих Правил, а також осіб, які мають дипломатичний ранг Надзвичайний і Повноважний Посол та припинили дипломатичну службу.
Суд встановив, що позивач не відноситься до числа осіб, визначених в п.п.1 і 2 ч.3 ст.23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” та п.2-14 Правил №57. Доказів протилежного відповідачем не надано.
При цьому, позивач надав посадовим особам Державної прикордонної служби повний пакет документів, необхідний для перетину державного кордону, серед яких: Паспорт громадянина України для виїзду за кордон (номер НОМЕР_3 , виданий 31.03.2017); Паспорт громадянина України (номер НОМЕР_4 , виданий 03.03.2021); довідку про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру (номер довідки 665160-2021); запрошення Європеського товариства Патології у м. Гент (Бельгія) для участі у курсі ESCOP з гінекологічної патології, період проведення 09.12.2025-11.12.2025, рахунок-фактуру від 09.11.2025 на оплату курсу, та докази оплати на суму 19 607, 84 грн; наказ від 13.11.2025 КНП “Клінічний центр онкології, гематології, трансплантології та паліативної допомоги Черкаської обласної ради” видано наказ №164-кв про короткострокові відрядження в межах України та за кордон; Тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 від 27.07.2021; засвідчену копію трудової книжки; Військово-обліковий документ, номер в реєстрі Оберіг № НОМЕР_5 , сформований 05.12.2025 з підтвердженням наявності бронювання- до 29.01.2026; диплом спеціаліста НОМЕР_6 про закінчення у 2019 році Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького та здобуття кваліфікації: освітньо-кваліфікаційного рівня спеціаліст спеціальність “Лікувальна справа” професійна кваліфікація “лікар”; сертифікат спеціаліста від 03 липня 2020 року; поліс №26289573 від 06.12.2025 туристичного страхування, вартістю 335, 72 грн; посадковий документ на сполучення Черкаси-Київ (АТ “Укрзалізниця”) №С29В48FD-86В7В62В-0001 від 27.11.2025, вартістю 118, 51 грн (час відправлення з міста Черкаси 07.12.2025 о 06.25 год., а час прибуття до міста Києва 07.12.2025 о 10.37 год.); посадковий документ на сполучення Київ-Перемишль (№263B48FD-0001 від 27.11.2025), вартістю 1826, 93 грн (час відправлення з міста Києва 07.12.2025 о 12.05 год., а час прибуття до міста Перемишль 07.12.2025 о 20.18 год.); посадковий талон на сполучення Перемишль-Варшава, вартістю 1 789, 00 грн (час відправлення з міста Перемишль 07.12.2025 о 23.05 год., а час прибуття до міста Варшава 08.12.2025 о 05.35 год.); документи на підтвердження замовлення/бронювання (FG000531, номер квитка НОМЕР_7 ) та оплати авіаперельоту на сполучення Варшава-Шарлеруа (Бельгія), вартістю 1 298, 00 грн (час вильоту з міста Варшави 08.12.2025 о 06.05 год., а час прильоту до міста Шарлеруа (Бельгія) 08.12.2025 о 08.20 год); документи на підтвердження бронювання житла у місто Гент (Бельгія) (веб ресурс Booking.com, номер підтвердження 5318.174.358, пін-код 6565), вартістю 15 309, 00 грн, період проживання (бронювання) з 08.12.2025 по 12.12.2025; документи на підтвердження замовлення/бронювання (FG000531, номер квитка PRY6FV) та оплати авіаперельоту Шарлеруа (Бельгія) – Варшава, вартістю 1 570, 00 грн (час вильоту з міста Шарлеруа (Бельгія) 12.12.2025 о 18.00 год., а час прильоту до міста Варшави 12.12.2025 о 20.00 год); посадковий талон на сполучення Варшава-Київ (номер бронювання 331 144 2461), вартістю 2 189, 00 грн (час відправлення з міста Варшави 12.12.2025 о 21.00 год., а час прибуття до м. Київ 13.12.2025 о 11.35 год.).
Таким чином, оскільки позивач надав документи, що підтверджують його право на відстрочку через бронювання та належним чином засвідчують службову мету поїздки (відрядження), у відповідача не було правових підстав для висновку про непідтвердження мети виїзду.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд приходить висновку, що рішення посадової особи ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.12.2025 не відповідає критеріям обґрунтованості, вмотивованості, чіткості та зрозумілості актів індивідуальної дії та породжує його неоднозначне трактування, що протиправно втручається в можливість реалізації конституційного права позивача вільно залишати територію України, та не відповідає ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України. А тому його слід скасувати як протиправне.
Щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, суд зазначає наступне.
Положеннями статті 56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Відповідно до ч. 2 ст. 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. Водночас причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди (див. висновки Верховного Суду, сформульовані у постанові від 20.01.2021 року в справі №197/1330/14-ц).
Суд зазначає, що матеріали справи містять достатні докази, а саме, квитанції про оплату квитків на поїзд та літак, витяги про бронювання житла, рахунок-фактуру на оплату курсу, посадкові квитки позивача, які вказують на понесення ним матеріальних витрат у зв`язку із прийняттям відповідачем оскаржуваного рішення.
Відтак, на переконання суду, позовні вимоги з приводу стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 40700,96 грн підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Статтею 1167 Цивільного кодексу України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
У справах про відшкодування шкоди, в тому числі моральної обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.
При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована поза розумним сумнівом із зазначенням того, які конкретно дії (бездіяльність) спричинила моральні переживання та наскільки вони були інтенсивними, щоб сягнути рівня страждань.
Таким чином, обов`язок доказування завданої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на позивача.
Разом з тим, у позовній заяві в частині заявлених вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди у розмірі 20000 грн не зазначено, з яким міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Натомість, позивач не зазначив у чому саме виражались його моральні страждання та завдання моральної шкоди, а також не довів наявності безпосереднього причинного зв`язку такої шкоди із рішенням відповідача.
Доказів на підтвердження існування моральних страждань та визначеного позивачем розміру моральної шкоди, відповідного розрахунку моральної шкоди у сумі 20000 грн, до матеріалів справи не надано.
Відтак, позовна вимога про стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись статтями 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 293, 295-297 КАС України, суд
ухвалив:

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) від 07.12.2025, прийняте помічником начальника відділу-начальником групи адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” лейтенантом ОСОБА_2 , про відмову ОСОБА_3 в перетині державного кордону України.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1937, 92 грн.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 понесену матеріальну шкоду у розмірі 40 700,96 грн.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя | Гулкевич Ірена Зіновіївна