Харківський окружний адміністративний суд
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2026 р. Справа № 520/10390/26 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марини Лук`яненко, розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання протиправними та скасування наказів, припису, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просить суд: 
1. визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 та командира військової частини НОМЕР_1 щодо мобілізації ОСОБА_1 (інд.код НОМЕР_2 ) для проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 :
2. визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №29 від 14.04.2025 року та припис №29 від 14.04.2025 року в частині призову ОСОБА_1 (інд.код НОМЕР_2 ) на військову службу під час мобілізації, на особливий період та направлення для проходження військової служби до складу військової частини НОМЕР_1 ;
3. визнати протиправним та скасувати наказ №326 від 18.04.2025 року командира військової частини НОМЕР_1 в частині зарахування ОСОБА_1 (інд.код НОМЕР_2 ) до списків особового складу та на всі види забезпечення;
4. зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 (інд.код НОМЕР_2 ) зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та звільнити з військової служби.
В обґрунтування позову зазначено, що позивач не підлягав мобілізації 18.04.2025 року відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки його рідний брат, солдат військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_3 , пропав безвісті під час проведення антитерористичної операції, про що мати отримала повідомлення від ТЦК та СП ще у 2024 році. Проте, позивача протиправно мобілізовано та зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 . У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 25.05.2026 року відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін та запропоновано відповідачам надати відзив на позов.
Від представника Військової частини НОМЕР_1 до суду надійшов відзив на позов, в якому останній заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову, в обґрунтування чого посилався на те, що позивач пропустив установлений статтею 122 КАС України місячний строк звернення до суду у справах, пов`язаних із проходженням публічної служби, оскільки був зарахований до списків особового складу 18.04.2025, тоді як із позовом звернувся лише 28.04.2026, не навівши поважних причин пропуску цього строку. У зв`язку з цим просив залишити позовну заяву без розгляду. Також відповідач зазначив, що наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.04.2025 № 326 про зарахування позивача до списків особового складу є індивідуальним актом, який вичерпав свою дію фактом його виконання, а тому його скасування не може бути підставою для звільнення позивача з військової служби. Крім того, наказ було видано на підставі документів, отриманих від ІНФОРМАЦІЯ_3 , у межах наданих повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач також вказав, що позивач добровільно уклав контракт на проходження військової служби, а вимога про виключення його зі списків особового складу є похідною від вимоги про скасування наказу та не є належним способом захисту. Зазначив, що позивач не звертався до командування із рапортом про звільнення у встановленому порядку, а тому передчасно звернувся до суду. Крім того, у відзиві зазначено, що з 09.06.2025 позивач самовільно залишив місце проходження військової служби, у зв`язку з чим проходження ним військової служби було призупинено, а до моменту повернення до військової частини та поновлення на службі його звільнення й виключення зі списків особового складу є юридично неможливими. Також відповідач посилався на порушення строку звернення до суду з даним позовом. 
Від відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_4 ) до суду надійшов відзив на позов, в якому останній заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову, в обґрунтування чого посилався на те, що після звернення позивача із заявою про бажання проходити військову службу за контрактом, проходження ним військово-лікарської комісії, отримання письмової згоди військової частини НОМЕР_1 та ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області про умовно-дострокове звільнення для проходження військової служби за контрактом, ІНФОРМАЦІЯ_5 було оформлено особову справу кандидата, взято позивача на військовий облік військовозобов`язаних, видано військово-обліковий документ та припис про вибуття до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби за контрактом. Відповідач наголосив, що позивач не призивався ІНФОРМАЦІЯ_5 на військову службу під час мобілізації, а наказ про його призов від 14.04.2025 № 29 взагалі не видавався, у зв`язку з чим відсутній предмет для його скасування. На думку відповідача, припис від 14.04.2025 № 29 був оформлений правомірно на підставі заяви позивача, письмової згоди командира військової частини та судового рішення про умовно-дострокове звільнення для проходження військової служби за контрактом. Крім того, відповідач зазначив, що позивач як військовослужбовець за контрактом не набув права на відстрочку від призову під час мобілізації, оскільки відповідні гарантії поширюються на військовозобов`язаних, які оформили таке право у встановленому законом порядку. Також відповідач звернув увагу, що припинення контракту та звільнення з військової служби можливе лише з підстав та в порядку, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Ѓ
Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , визнаний придатним до військової служби 29.12.2022 року та взятий на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_7 (Валки).
Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.01.2025 року у справі №639/8653/24 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Відповідно до власної заяви від 07.01.2025 року позивач виявив бажання проходити військову службу за контрактом, у зв?язку з чим просив розглянути заяву на засіданні комісії Державної установи «Первомайська виправна колонія» (№ 117) з питань застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (ст.81-1 КК України). З вимогами проходження військової служби за контрактом, визначених ст. 21-5 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ознайомлений. 
Військова частина НОМЕР_1 розглянула заяву та надала письмову згоду №288 від 07.01.2025 року щодо прийняття на військову службу за контрактом ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 на підставі заяви позивача сформував особову справу кандидата на проходження військової служби за контрактом. 
20.01.2025 року за висновком військово - лікарської комісії (ВЛК) позивач визнаний придатним до військової служби.
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду від 10.04.2025 у справі №639/8653/24 подання Державної установи «Первомайська виправна колонія (№ 117)» про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом та встановлення адміністративного нагляду щодо засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , задоволено. Звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на невідбуту частину 05 років за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 січня 2025 та Харківського апеляційного суду від 10 березня 2025 року, для проходження військової служби за контрактом, засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як особу, яка виявила бажання проходити військову службу за контрактом. Роз`яснено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що ухилення від прийняття на військову службу за контрактом особою, яку під час мобілізації та/або дії воєнного стану звільнено умовно достроково від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом тягне за собою кримінальну відповідальність за ст. 336-2 КК України. Встановлено щодо засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адміністративний нагляд строком на 1 (один) рік з встановленням обмежень, а саме: - заборонено перебування поза межами місця дислокації військової частини, з якою укладено контракт та місця перебування, визначеного безпосереднім командиром; - заборонено виїзд чи обмеження часу виїзду в особистих справах за межі дислокації військової частини та місця перебування, визначеного безпосереднім командиром, без дозволу командира військової частини, з якою укладено контракт.
Начальником ІНФОРМАЦІЯ_9 позивачу видано припис від 14.04.2025 року за вих. № 29 про вибуття в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 для прийняття на військову службу за контрактом.
18.04.2025 року, на виконання зазначеного припису, солдата запасу ОСОБА_1 передано представнику військової частини НОМЕР_1 направлено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 326 від 18.04.2025 року позивача визнано таким, що прибув до військової частини та приступив до виконання службових обов`язків у пункті постійної дислокації. Позивача призначено на посаду гранатометника 2 стрілецького спеціалізованого відділення 2 стрілецького спеціалізованого взводу 2 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону, зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення з 18.04.2025 року. Підставою для видання наказу, зокрема, визначено припис начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.04.2025 року № 29.
Позивач зазначає, що його рідний брат, солдат військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_3 , під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Новогродівка Покровського району Донецької області 16.10.2024 року зник безвісти. На підтвердження зазначених обставин до матеріалів справи долучено сповіщення ІНФОРМАЦІЯ_3 від 19.10.2024 № 3619 про зникнення безвісти військовослужбовця.
09.06.2025 року об 21.00 год. солдат-гранатометник 2 стрілецького спеціалізованого відділення 2 стрілецького спеціалізованого взводу 2 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 самовільно залишив місце несення військової служби у тимчасовому місці дислокації військової частини НОМЕР_5 поблизу АДРЕСА_1 .
За даним фактом відкрито кримінальне провадження №42025132610000198 від 24.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і в теперішній час позивач перебуває у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на підставі ухвали слідчого судді Валківського районного суду Харківської області 30.12.2025 року у справі № 615/3118/25 (провадження № 1-кс/615/500/25), якою застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 днів у межах строку досудового розслідування починаючи з 30 грудня 2025 року до 27 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави. Строк дії запобіжного заходу продовжено ухвалами слідчого судді Валківського районного суду Харківської області від 09.04.2026 року, від 02.07.2026 року у справі №615/250/26 (провадження № 1-кп/615/61/26) та наразі діє до 30 серпня 2026 року включно.
13.02.2026 року позивач через канцелярію Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» подав рапорт на звільнення до військової частини НОМЕР_1 , де проходив службу на посаді гранатометника 2 стрілецького спеціалізованого відділення 2 стрілецького спеціалізованого взводу 2 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 на підставі абз. 15 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Однак відповіді по суті рапорту не отримав. 
24.03.2026 року, через свого представника, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 зі зверненням, яким направив рапорт на звільнення з посади гранатометника 2 стрілецького спеціалізованого відділення 2 стрілецького спеціалізованого взводу 2 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 на підставі абз. 15 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Листом №5517 від 07.04.2026 року, на адвокатське звернення (вх.№6755 від 02.04.2026), командир військової частини НОМЕР_1 повідомив, що, відповідно до положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», під час дії воєнного стану позивач, який утримується в державній установі «Харківський слідчий ізолятор», набуде право на звільнення з військової служби після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення або обмеження волі. Також зазначено, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.07.2025 № 576 позивач обліковується як такий, що самовільно залишив військову частину, та зарахований у розпорядження командира цієї військової частини. Крім того, у листі вказано, що право на звільнення з військової служби за пунктом 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виникне у позивача лише після його повернення до військової частини.
Вважаючи протиправними дії відповідачів щодо його призову на військову службу під час мобілізації, а також накази та приписи щодо направлення для проходження військової служби, зарахування до списків особового складу, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Стосовно твердження відповідача - військової частини НОМЕР_1 , про порушення позивачем строку звернення до суду, суд зазначає, що ухвалою суду від 18.09.2025 року заяву позивача про поновлення строку звернення до суду по даній справі задоволено; визнано поважними причини пропуску строку для звернення до суду та поновлено позивачу строк звернення до суду із даним адміністративним позовом.
Викладені відповідачем - військовою частиною НОМЕР_1 , обґрунтування у відзиві на позов, висновок суду про визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом не спростовують, а тому суд здійснює розгляд даної справи по суті.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 1.2 статті 65 Конституції України, Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Частиною 3 статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби: приписку до призовних дільниць: прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військовою обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІX) введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. Також Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
У подальшому Указами Президента України воєнний стан та загальна мобілізація продовжувалися. Станом на дату розгляду справи воєнний стан та загальна мобілізація в Україні триває.
Правові основи мобілізаційної підготовки га мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21 жовтня 1993 року №3543-ХІІ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі - Закон № 3543-ХІІ).
Статтею 1 Закону №3543-ХІІ встановлено, що мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування. підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
Згідно частин 1 та 2 статті 4 Закону №3543-ХІІ організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України. Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань. Оперативно - рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Частиною 5 статті 4 Закону №3543-ХІІ регламентовано, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення.
Відповідно до статті 2 Закону № 3543-ХІІ правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України. Закон України "Про оборону України", цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.
За приписами частини 7 статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, га районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положения № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з пунктом 9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Згідно із пунктом 11 вищевказаного Положення районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.
Відповідно до частини 5 статті 1 Закону № 2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Частиною 9 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено такі категорії громадяни України щодо військовою обов`язку: допризовники особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час га в особливий період.
Відповідно до частини 1 статті 39 Закону № 2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації, незалежно від місця їх перебування на військовому обліку.
Разом з тим, статтею 23 Закону № 3543-ХІІ встановлено вичерпний перелік осіб, яким надається відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації та перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Статтею 81-1 Кримінального кодексу України визначені підстави умовно - дострокового звільнений від відбування покарання для проходження військової служби.
Так, під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом.
У разі застосування судом умовно-дострокового звільнення на підставі, визначеній цією статтею, така особа звільняється умовно-достроково від відбування лише основного покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.
Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом може бути застосовано судом, якщо засуджений виявив бажання проходити військову службу та контрактом та відповідає вимогам проходження військової служби за контрактом, визначеним статтею 21-5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Стаття 21-5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначає підстави прийняття на військову службу до Збройних Сил України осіб, які умовно - достроково звільнені від відбування покарання.
Так, особи, які умовно-достроково звільнені від відбування покарання на підставі, визначеній статтею 81-1 Кримінального кодексу України, приймаються на військову службу до Збройних Сил України за контрактом на посади рядового, сержантського і старшинського складу, а також офіцерського складу відповідно до військових звань, за якими вони перебувають на військовому обліку. Ухилення від прийняття на військову службу за контрактом особою, яку звільнено умовно-достроково від відбування покарання для проходження військової служби, має наслідком кримінальну відповідальність.
Перелік посад, які можуть бути заміщені особами, звільненими умовно-достроково від відбування покарання па підставі, визначеній статтею 81-1 Кримінального кодексу України, визначається Генеральним штабом Збройних Сил України.
На військову службу за контрактом приймаються особи, звільнені умовно-достроково від відбування покарання на підставі, визначеній статтею 81-1 Кримінального кодексу України, які відповідають таким вимогам проходження військової служби: яким залишилося до досягнення віку, передбаченого статтею 22 цього Закону, не менше трьох років: придатні до військової служби за станом здоров`я; пройшли професійно-психологічний відбір; мають достатній рівень фізичної підготовки для виконання обов`язків військової служби.
Для прийняття на військову службу осіб, які виявили бажання проходити військову службу за контрактом і розглядаються до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, установи виконання покарань звертаються до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем їх розташування.
Процедура оформлення на військову службу за контрактом, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки його припинення (розірвання), порядок присвоєння військових звань та проходження військової служби визначаються положенням про проходження військової служби та іншими нормативно-правовими актами.
Стаття 21-6 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначає особливості проходження військової служби особами, звільненими умовно-достроково від відбування покарання
Так, у контракті про проходження військової служби осіб, звільнених умовно-достроково від відбування покарання, випробування не встановлюється.
Для військовослужбовців із числа осіб, звільнених умовно-достроково від відбування покарання, які приймаються на військову службу за контрактом та призначаються на посади, строк військової служби становить до закінчення особливого періоду.
Особи, звільнені умовно-достроково від відбування покарання, проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин (спеціалізованих військових частинах). Порядок створення та функціонування спеціалізованих підрозділів військових частин визначається Міністерством оборони України.
Стаття 21-7 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначає підстави звільнення з військової служби військовослужбовців з числа осіб, яких умовно-достроково звільнено від відбування покарання.
Так, звільнення з військової служби військовослужбовців з числа осіб, яких умовно- достроково звільнено від відбування покарання на підставі, визначеній статтею 81-1 Кримінального кодексу України, здійснюється відповідно до частини сьомої статті 26 цього Закону.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2025 №32 "Деякі питання прийняття на військову службу за контрактом під час особливого періоду та воєнного стану громадян України, звільнених умовно-достроково від відбування покарання", затверджено наступний перелік нормативів:
Порядок взяття засуджених на військовий облік призовників, військовозобов`язаних. проходження ними військово-лікарської комісії, професійно-психологічного відбору (далі -Порядок взяття);
Цей Порядок визначає процедуру взяття осіб, яких умовно-достроково звільнено від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, на військовий облік призовників, військовозобов`язаних, проходження ними медичного огляду військово- лікарськими комісіями з метою визначення придатності до військової служби та професійно- психологічного відбору.
Перелік територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, які здійснюють військовий облік осіб, звільнених умовно-достроково (далі - Перелік ТЦКтаСП);
За матеріалами справи судом встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.01.2025 року у справі №639/8653/24 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Відповідно до власної заяви від 07.01.2025 року позивач виявив бажання проходити військову службу за контрактом, у зв?язку з чим просив розглянути заяву на засіданні комісії Державної установи «Первомайська виправна колонія» (№ 117) з питань застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (ст.81-1 КК України). З вимогами проходження військової служби за контрактом, визначених ст. 21-5 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ознайомлений. 
Військова частина НОМЕР_1 розглянула заяву та надала письмову згоду №288 від 07.01.2025 року щодо прийняття на військову службу за контрактом ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 на підставі заяви позивача сформував особову справу кандидата на проходження військової служби за контрактом. 
20.01.2025 року за висновком військово - лікарської комісії (ВЛК) позивач визнаний придатним до військової служби.
Ухвалою Первомайського міськрайонного суду від 10.04.2025 у справі №639/8653/24 позивача звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на невідбуту частину 05 років за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 січня 2025 та Харківського апеляційного суду від 10 березня 2025 року, для проходження військової служби за контрактом, засудженого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , як особу, яка виявила бажання проходити військову службу за контрактом. 
За приписом від 14.04.2025 року за вих. № 29 позивача направлено у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 , де позивача наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 326 від 18.04.2025 року призначено на посаду гранатометника 2 стрілецького спеціалізованого відділення 2 стрілецького спеціалізованого взводу 2 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону, зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення з 18.04.2025 року. 
09.06.2025 року об 21.00 год. солдат-гранатометник 2 стрілецького спеціалізованого відділення 2 стрілецького спеціалізованого взводу 2 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_6 самовільно залишив місце несення військової служби у тимчасовому місці дислокації військової частини НОМЕР_5 поблизу АДРЕСА_1 . 
За даним фактом відкрито кримінальне провадження №42025132610000198 від 24.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України і в теперішній час позивач перебуває у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».
З огляду на викладене, враховуючи, що позивача звільнено умовно-достроково від відбування основного покарання у виді позбавлення волі на невідбуту частину 05 років за вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 січня 2025 та Харківського апеляційного суду від 10 березня 2025 року, для проходження військової служби за контрактом, а не здійснено його призов на військову службу під час мобілізації за загальними правилами, суд виснував, що ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно й наказ про призов на військову службу під час мобілізації відносно позивача не складався, а тому в цій частині позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Крім того, за фактом поданої заяви позивача від 07.01.2025 року, отриманої згоди командира військової частини НОМЕР_1 від 07.01.2025 року та ухвали Первомайського міськрайонного суду від 10.04.2025 у справі №639/8653/24, першим відділом ІНФОРМАЦІЯ_10 оформлено припис від 14.04.2025 року за вих. № 29 про направлення позивача у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби за контрактом.
Відповідно до наказу №326 від 18.04.2025 року солдата військової служби за контрактом із числа осіб, яких умовно-достроково звільнено від відбування покарання ОСОБА_1 , який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України уклав контракт з 18 квітня 2025 року до закінчення особливого періоду, зараховано до списків особового складу військової частини з 18.04.2025 року.
Згідно з п.п. 1 пункту 30 розділу ІІ Інструкції з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 15 вересня 2022 року № 280, виключно на підставі наказів по стройовій частині здійснюється зарахування особового складу до списків військової частини і виключення зі списків військової частини. 
При цьому, пунктом 32 Інструкції №280 передбачено, що підставою для видання наказу про зарахування до списків особового складу військової частини (про прийом на роботу працівника) для військовослужбовців є іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують особу військовослужбовця. 
Отже, підставою для прийняття наказу №326 від 18.04.2025 року слугував поіменний список, наданий ІНФОРМАЦІЯ_4 , а отже командир військової частини НОМЕР_1 при зарахуванні позивача до списків особового складу військової частини діяв у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України, а тому позовні вимоги щодо його скасування є безпідставними.
Стосовно позовних вимог про виключення позивача зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та звільнення з військової служби, суд зазначає наступне.
Наразі, позивач перебуває у статусі військовослужбовця за контрактом, відносно якого відкрито кримінальне провадження №42025132610000198 від 24.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України (самовільне залишення місця несення військової служби).
Суд зазначає, що відповідно до вимог п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час проведення мобілізації та дії воєнного стану: а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі; б) за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі; г) через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України), але не раніше шести місяців проходження ними безперервної військової служби; д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу); е) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (для осіб вищого офіцерського складу); ж) у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану; з) у зв`язку з призначенням (обранням) на посаду судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя; и) у зв`язку з визнанням військовослужбовця таким, що не пройшов випробування, встановлене частиною першою статті 21-2 цього Закону (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України); і) через службову невідповідність (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України); ї) у зв`язку з відмовою від проведення психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України); й) у зв`язку з визнанням військовослужбовця таким, що не пройшов випробування, встановлене частиною сьомою статті 20-2 цього Закону (для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону); к) через службову невідповідність (для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону); л) з інших підстав, визначених Законом України "Про розвідку" (крім звільнення за згодою сторін).
Відповідно до п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану: якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Порядок звільнення з військової служби за контрактом, передбачений вимогами Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008), яким визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Відповідно до п. 35 вказаного Положення контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення): 1) за рішенням командування військової частини за наявності підстав, передбачених підпунктами "а" - "г", "д", "е", "є", "з" - "й", "л" та "о" пункту 1 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"; Під час дії особливого періоду контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби за рішенням командування військової частини у період: після закінчення строку проведення мобілізації та до моменту введення воєнного стану - на підставах, передбачених пунктом 2 (крім підстав, передбачених підпунктами "ґ", "й" та "к") частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"; протягом строку проведення мобілізації та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації - на підставах, передбачених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу"; 2) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "ж", "к" пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "й" та "к" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Згідно з п. 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, звільнення з військової служби) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Пунктом 233 Положення № 1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Відповідно до п. 241 Розділу XII Положення № 1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.
Відповідно до п.243 Розділу XII Положення № 1153/2008 після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби підстава звільнення зміні не підлягає, якщо при звільненні не допущені порушення законодавства і не виникли нові обставини, пов`язані зі звільненням.
Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами (ст. 9 Статуту).
Відповідно до статей 14, 31, 66 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатись до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. 
Відповідно до підпункту 2.1.6 пункту 2.1 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31.01.2024 за №40 (надалі по тексту також Інструкція №40), рапорт (заява) це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру. 
Наказом Міністерства оборони України від 06.08.2024 за №531 затверджено Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України» (надалі по тексту також Порядок №531), який визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі Міноборони), Збройних Силах України (далі Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту.
Пунктами 2-4 розділу І Порядку №531 визначено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання, - до наступного прямого командира (начальника).
У позовній заяві позивач зазначає, що 18.02.2026 року, знаходячись у державній установі "Харківський слідчий ізолятор" позивач подав рапорт про звільнення командиру військової частини НОМЕР_1 на підставі п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки його рідний брат під час виконання бойового завдання зник безвісті.
Повторно рапорт про звільнення позивач подав разом із адвокатськими запитами через ІНФОРМАЦІЯ_4 та генеральний штаб ЗСУ.
Листом від 07.04.2026 року №5517 представнику позивача військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено, що позивач самовільно залишивший частину, відповідно до п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" набуде право на звільнення після повернення до військової частини.
З цього приводу суд зазначає, що згідно абзацу 15 частини 2 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцям, які під час дії воєнного стану самовільно залишили військові частини або місця проходження служби чи дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань, період з дня самовільного залишення військової частини (місця проходження військової служби) або вчинення дезертирства до дня повернення до виконання військового обов`язку не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. Таким військовослужбовцям упродовж цього періоду виплата грошового, здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення та поширення на них пільг і соціальних гарантій, встановлених законодавством для військовослужбовців, не здійснюються.
Крім того, відповідно до абз.5 ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, військову службу яких призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є особливим видом державної служби, яка передбачає виконання обов`язків та користування правами лише за умови фактичного проходження служби. Призупинення військової служби та дії контракту позбавляє особу статусу військовослужбовця, а отже вона не може користуватися правами, які виникають під час служби.
Враховуючи, вищенаведені норми Закону №2232-XII, а також приписи пунктів 144-1, 144-2 Положення №1153/2008 позивач фактично не проходить військову службу та не має статусу діючого військовослужбовця, а тому у Позивача відсутнє суб`єктивне право на проходження спеціальної процедури звернення до командування військової частини з рапортом про вирішення службового питання (про звільнення) до моменту повернення позивача до військової частини та поновлення на військовій службі.
Отже, до моменту прибуття до військової частини та поновлення на військовій службі, позивач не перебуває у правовому режимі належного проходження служби, що унеможливлює реалізацію будь-яких службових процедур, у тому числі оформлення звільнення, виключення зі списків особового складу, здачу позивачем у встановленому порядку зброї, боєприпасів, справ та військового майна, доказів здачі якого позивачем не надано, що є неможливим без особистої присутності позивача у військовій частині.
З огляду на викладене, суд висновує, що оформлення звільнення з військової служби під час перебування особи поза межами військової частини без поважних причин до моменту повернення до військової частини та дотримання службових процедур є юридично неможливим.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З врахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги таким, що задоволенню не підлягають.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі Гарсія Руїз проти Іспанії, від 22.02.2007р. у справі Красуля проти Росії, від 05.05.2011р. у справі Ільяді проти Росії, від 28.10.2010р. у справі Трофимчук проти України, від 09.12.1994р. у справі Хіро Балані проти Іспанії, від 01.07.2003р. у справі Суомінен проти Фінляндії, від 07.06.2008р. у справі Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії) і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Розподіл судових витрат відповідно до положень статті 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-262, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.
Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Суддя  Марина Лук`яненко