УХВАЛА

15 липня 2026 року
м. Київ

справа №560/7812/24
адміністративне провадження №К/990/31168/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Васильєвої І.А.,
суддів: Білоуса О.В.,  Хохуляка В.В., 
перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.12.2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду 31.03.2026 у справі № 560/7812/24 за адміністративним позовом Приватного підприємства «Поділля Торг» до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

До Верховного Суду 03.07.2026 надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.12.2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду 31.03.2026 у справі № 560/7812/24.
Вирішуючи питання про можливість відкриття касаційного провадження за поданою скаргою, Верховний Суд виходить з такого.
Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, Приватне підприємство «Поділля торг» звернулося до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просило суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 04.01.2024 № 278/2201-0701 про збільшення суми грошового зобов`язання податку на прибуток приватному підприємству «Поділля Торг» (код ЄДРПОУ: 41864264) на суму 852.482,00 грн, та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 56.011,00 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 04.01.2024 № 279/2201-0701 на суму 45.311,00 грн, та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 4.531,00 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 04.01.2024 № 280/2201-0701 на суму 3.400,00 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 04.01.2024 № 282/2201-0701 на суму 18,22 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 04.01.2024 № 283/2201-0701 на суму 9.828,66 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 04.01.2024 № 284/2201-0701 на суму 33.077,45 грн;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 04.01.2024 № 285/2201-0701 на суму 13.600,00 грн;
- визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.01.2024 № Ю-0003022407 на суму 1.873,69 грн.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.12.2025 позов задоволено частково. Визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 04.01.2024 № 279/2201-0701 на суму 45311,00 грн, та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 4531,00 грн; від 04.01.2024 № 280/2201-0701 на суму 3400,00 грн; визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.01.2024 № Ю-0003022407 на суму 1873,69 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду 31.03.2026 апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишено без задоволення; апеляційну скаргу Приватного підприємства «Поділля Торг» задоволено.
Скасовано рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.12.2025 в частині відмови у задоволенні позову та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позов задоволено повністю. Визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області від 04.01.2024: № 278/2201-0701 про збільшення суми грошового зобов`язання податку на прибуток приватному підприємству «Поділля Торг» (код ЄДРПОУ: 41864264) на суму 852 482,00 грн, та нарахування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 56011,00 грн; від 04.01.2024 № 282/2201-0701 на суму 18,22 грн; від 04.01.2024 № 283/2201-0701 на суму 9828,66 грн; від 04.01.2024 № 284/2201-0701 на суму 33077,45 грн; від 04.01.2024 № 285/2201-0701 на суму 13600 грн. В іншій частині задоволених позовних вимог рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Справа розглядалася в порядку загального позовного провадження.
При вирішенні питання про відповідність касаційної скарги вимогам Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судом встановлено наступне.
Касаційну скаргу подано вдруге 03.07.2026, попередню касаційну скаргу повернуто ухвалою Верховного Суду від 23.06.2026.
Скаржником заявлено клопотання про поновлення строку касаційного оскарження, в обґрунтування якого зазначено, що вперше касаційна скарга подана своєчасно, повторне звернення відбулося без зволікань.
Відповідно до положень частини 1 статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Частиною 2 статті 329 КАС України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Відповідно до частини 3 статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною 5 статті 333 цього Кодексу.
Верховний Суд зазначає, що право на повторне звернення з касаційною скаргою після її повернення не є абсолютним. Вчасна первинна подача касаційної скарги не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки у такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності. Повернення касаційної скарги не зупиняє та не перериває строк на касаційне оскарження і не дає права скаржнику у будь-який необмежений час після сплину строку касаційного оскарження реалізовувати право на оскарження судового рішення повторно.
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, щодо форми і змісту касаційної скарги. Частиною 1 статті 45 КАС України регламентовано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Та обставина, що повернення касаційної скарги не позбавляє повторного звернення до суду касаційної інстанції не означає наявність у особи безумовного права оскаржувати судові рішення у будь-який момент після повернення раніше поданої касаційної скарги без урахування процесуальних строків, встановлених статтею 329 КАС України.
Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з дійсно непереборними та об`єктивними перешкодами, істотними труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений процесуальним законом строк подання касаційної скарги.
Таким чином, скаржнику слід надати обґрунтоване клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, вказавши поважні підстави його пропуску.
Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Верховний Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 2 і 3 статті 353 цього Кодексу.
Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пунктів 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі:
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга) (для пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивованого обґрунтування необхідності такого відступу; висновку, який, на думку скаржника, відповідає правильному тлумаченню і застосуванню цієї норми (для пункту 2 частини 4 статті 328 КАС України);
- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції, висновок щодо правильного застосування якої ще не сформульовано Верховним Судом; висновку апеляційного суду, який, на переконання скаржника, є неправильним; обґрунтування у чому полягає помилка суду при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися (для пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України).
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 4 статті 328 КАС України), у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Скаржником зазначено наступні підстави касаційного оскарження:
1. Щодо ППР №278/2201-0701, заниження податку на прибуток у зв`язку з завищенням інших операційних витрат - пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України. Скаржником зазначено про відсутність висновку Верховного Суду відсутність висновку Верховного Суду щодо правильного застосування пункту 44.1 статті 44, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 9 П(С)БО 9 «Запаси».
2. Щодо ППР №279/2201-0701 - пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України. Скаржником зазначено, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував пункт 58.1 статті 58, статтю 123 Податкового кодексу України, статті 9, 90, 242, 245 КАС України без урахування правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.09.2019 у справі №806/2049/18.
3. Щодо ППР №279/2201-0701, порушення, пов`язані з завищенням податкового кредиту по операціях з ПАТ «Мурованокуриловецький завод мінеральної води «Регіна» та ТОВ «Дейтрикс» - скаржником зазначено пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, оскільки суди попередніх інстанцій неправильно застосували підпункт «е» пункту 201.1 та пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України без урахування правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.01.2021 у справі №120/15977/21-а.
4. Щодо ППР №279/2201-0701, щодо завищення податкового кредиту за податковою накладною ТОВ «РОМА» - пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України, оскільки суди попередніх інстанцій неправильно застосували пункт 187.1 статті 187 та пункти 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України без урахування правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.05.2022 у справі №560/551/19.
5. Щодо ППР №280/2201-0701, штраф за нереєстрацію зведеної ПН - пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України. Скаржником зауважено про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 198.5 статті 198, пункту 201.10 статті 201, пункту 120-?.1 статті 120? та статті 58 Податкового кодексу України у правовідносинах, за яких судом встановлено правомірність висновків контролюючого органу щодо виникнення у платника податків обов`язку, передбаченого пунктом 198.5 статті 198 ПК України; однак базове податкове повідомлення-рішення скасовано виключно з процесуальних підстав, пов`язаних із неможливістю відокремлення інших сум донарахувань; при цьому окреме податкове повідомлення-рішення про застосування штрафу за нереєстрацію податкової накладної скасовано автоматично без дослідження наявності складу відповідного податкового правопорушення.
6. Щодо ППР №282/2201-0701, порушення граничних строків реєстрації податкових накладних за червень 2023 року - пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо застосування статті 86, пункту 201.10 статті 201, пунктів 89, 90 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України та статей 77, 90 КАС України у правовідносинах, у яких порушення строків реєстрації податкових накладних встановлено на підставі відомостей Єдиного реєстру податкових накладних, відображених в акті перевірки, а суд дійшов висновку про недоведеність податкового правопорушення лише з мотивів ненадання контролюючим органом копій податкових накладних та квитанцій про їх реєстрацію.
7. Щодо ППР №284/2201-0701, порушення порядку обліку товарів - пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України. Скаржником вказано про неправильне застосування судом апеляційної інстанції пункту 44.6 статті 44, пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України, пункту 12 статті 3 та статті 20 Закону України №265/95-ВР без урахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 03.05.2022 у справі №560/551/19, від 06.08.2019 у справі №160/8441/18 та від 29.05.2020 у справі №826/27811/15.
8. Щодо ППР №283/2201-0701, прийняття готівкових коштів за надану послугу оренди без застосування РРО/ПРРО - пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України. Скаржником зауважено про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 1 статті 3 Закону України №265/95-ВР у взаємозв`язку з підпунктами 14.1.185, 14.1.203 пункту 14.1 статті 14 та пунктом 5.2 статті 5 Податкового кодексу України у правовідносинах, пов`язаних із отриманням суб`єктом господарювання, який здійснює підприємницьку діяльність у сфері торгівлі, готівкових коштів за договорами оренди (суборенди) нерухомого майна
9. Щодо ППР №285/2201-070, застосування штрафних санкцій за продаж алкогольних напоїв у День знань (- пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України. Скаржником зауважено про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування підпункту 3 пункту 5 розділу ІІІ Порядку оформлення результатів документальних перевірок, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №727 від 20.08.2015, та абзацу другого підпункту 5 пункту 3 розділу ІІ Порядку направлення контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №1204 від 28.12.2015, у взаємозв`язку із статтею 17 Закону України №481/95-ВР та статтею 90 КАС України.
10. Щодо вимоги №Ю-003022407 скаржником вказано підставою касаційного оскарження пункт 3 частини 4 статті 328 КАС України, зазначено про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 56.21 статті 56 Податкового кодексу України у взаємозв`язку із Законом України №2464 VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску, затвердженою наказом Міністерства фінансів України №449 від 20.04.2015, та постановою Кабінету Міністрів України №390 від 30.03.2022 у правовідносинах щодо застосування роботодавцем пільгової ставки єдиного внеску 8,41 відсотка.
Верховний Суд зауважує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; висновку судів, який суперечить позиції Верховного Суду; обґрунтування, в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
При цьому недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними. Подібність правовідносин означає, зокрема подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи. 
Скаржником не доведено подібність правовідносин у справах, не взято до уваги, що судові рішення суду касаційної інстанції ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Посилання на постанови Верховного Суду у скарзі зроблено без аналізу та врахування обставин справи, за яких суд касаційної інстанції зробив ці висновки, які стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів.
Також Верховний Суд зауважує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
Зі змісту пункту 3 частини 4 статті 328 КАС України слідує, що вказана підстава спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню адміністративними судами під час вирішення спору.
Лише посилання на відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, за відсутності мотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
Оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми та ін.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування судами норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Також, слід зауважити, що правові висновки Верховний Суд формулює лише щодо конкретно визначених правовідносин, а не висновок, який на думку скаржника буде підставою для відкриття касаційного провадження.
Як встановлено з Єдиного державного реєстру судових рішень, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 04.01.2024 №278/2201-0701: «Згідно результатів проведеної судово-економічної експертизи від 22.10.2025 №790/24-26/1431-1437/25-26 завищення інших операційних витрат у сумі 4 736 012 грн документально підтверджується. Разом із тим документально підтвердити заниження фінансового результату до оподаткування у цій же сумі не видається можливим, оскільки відсутній повний масив документів, який би дозволив визначити ту частину транспортно-заготівельних витрат, що підлягала включенню до собівартості саме реалізованих товарів у перевірюваному періоді. Крім того, з наведеного висновку експерта вбачається, що частина товарів, на доставку яких були понесені спірні витрати, була реалізована у перевірюваному періоді, отже відповідна частина транспортних витрат у будь-якому разі мала б впливати на фінансовий результат через собівартість реалізованих товарів. Таким чином, висновок експерта спростовує саме ту модель, яку поклав в основу донарахування контролюючий орган, а саме що вся сума 4736012 грн підлягала виключенню з витрат поточного періоду без паралельного коригування собівартості реалізованих запасів… У цій справі податковий орган довів лише те, що позивач неправильно класифікував спірні витрати у бухгалтерському обліку. Водночас податковий орган не довів належними та допустимими доказами, що ця обставина призвела саме до заниження фінансового результату у сумі 4736012 грн та, відповідно, податку на прибуток у сумі 852482 грн. Фактично контролюючий орган, не здійснивши необхідного розподілу ТЗВ між залишками запасів та вибулими (реалізованими) запасами, механічно виключив усю суму транспортних витрат з витрат платника, що не відповідає вимогам п. 9 П(С)БО 9. За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що ППР №278/2201-0701 ґрунтується не на повному та достовірному встановленні об`єкта оподаткування, а на методологічно спрощеному припущенні про вплив усієї суми ТЗВ на фінансовий результат поточного періоду.»
Стосовно податкового повідомлення-рішення від 04.01.2024 №279/2201-0701 судом апеляційної інстанції зроблено висновки, що якщо протиправну частину донарахувань неможливо чітко ідентифікувати, то, незалежно від правомірності іншої частини податкового повідомлення-рішення, воно скасовується повністю (постанова Верховного Суду від 28.03.2023 у справі №260/433/19). Судом зроблено висновок, що «Податковим органом не доведено: безтоварність операцій; фіктивність постачання; узгодженість дій позивача з контрагентами; неможливість ідентифікації господарських операцій у такому обсязі, який би унеможливлював формування податкового кредиту. Щодо ТОВ «РОМА» податковий орган пов`язує дефект із датою податкової накладної, однак не довів, що така обставина в конкретних правовідносинах призвела до втрати ідентифікації операції, сторін, суми та змісту постачання настільки, щоб повністю нівелювати право покупця на податковий кредит. За такого співвідношення правомірної та неправомірної частин ППР, за відсутності в самому акті чіткого, автономного та безспірного відокремлення правомірної частини нарахувань і санкцій, суд першої інстанції обґрунтовано скасував податкове повідомлення-рішення від 04.01.2024 №279/2201-0701 повністю.». При цьому судом враховано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 18.12.2018 у справі №816/1118/17, від 15.01.2019 у справі №809/2918/13-а, від 02.12.2019 у справі №826/13060/18, від 11.11.2020 у справі №320/1147/19, від 24.11.2020 у справі №813/3034/15.
Стосовно податкового повідомлення-рішення від 04.01.2024 №282/2201-0701 судом апеляційної інстанції зазначено, що «суд першої інстанції зробив висновок про правомірність цього ППР переважно на підставі даних акта перевірки, без дослідження самих податкових накладних, квитанцій про їх подання/реєстрацію та первинних документів, які б дозволяли перевірити дату складання, дату подання та граничний строк реєстрації. Акт перевірки сам по собі не є безумовним і самодостатнім доказом вчинення податкового правопорушення. Він фіксує позицію контролюючого органу, але не підміняє собою належні первинні електронні та бухгалтерські дані. За правилами ч. 2 ст. 77 КАС України саме відповідач повинен довести правомірність свого рішення. За відсутності у справі достатнього доказів для перевірки висновків акта перевірки колегія суддів вважає, що правомірність ППР №282/2201-0701 не доведена.».
Щодо податкового повідомлення-рішення від 04.01.2024 №283/2201-0701 судом апеляційної інстанції зазначено, що «отримання позивачем готівкових коштів за договорами суборенди нерухомого майна не є розрахунковою операцією у розумінні Закону №265/95-ВР, а відтак у позивача був відсутній обов`язок застосування реєстратора розрахункових операцій. Відповідно, відсутній склад правопорушення, передбачений пунктом 1 статті 17 Закону №265/95-ВР, що виключає можливість застосування до позивача штрафних санкцій.»
Щодо податкового повідомлення-рішення від 04.01.2024 №284/2201-0701 судом апеляційної інстанції вказано, що «Контролюючим органом не надано належних та допустимих доказів того, що товари, відносно яких встановлено розбіжності, не були відображені в обліку взагалі або що такі товари фактично реалізовувалися без їх попереднього обліку. В матеріалах справи відсутні дані про конкретні господарські операції з реалізації таких товарів, відповідні розрахункові документи чи інші докази, які б свідчили про здійснення продажу необлікованої продукції. Так само сам факт ненадання документів під час проведення перевірки не може свідчити про їх відсутність як таких та не є достатньою підставою для висновку про порушення, передбачене пунктом 12 статті 3 Закону №265/95-ВР, без встановлення об`єктивної відсутності обліку товарних запасів.».
Стосовно податкового повідомлення-рішення від 04.01.2024 №282/2201-0701 судом апеляційної інстанції зазначено, що ні акт перевірки, ні ППР №285/2201-0701 не містять належного індивідуалізованого розрахунку штрафу та чіткого мотивування, чому саме сума 13 600 грн підлягає застосуванню до позивача.
Стосовно вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ю-003022407 від 04.01.2024 судом апеляційної інстанції вказано, що, враховуючи положення Постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.20222 №390 «Про внесення до деяких постанов Кабінету Міністрів України змін щодо строку повторного огляду осіб з інвалідністю та продовження строку дії деяких медичних документів в умовах воєнного стану», якою внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.03.2022 № 225 «Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України», «… ОСОБА_1 у період квітня-травня 2022 не втратив статус особи з інвалідністю в силу прямої дії вищенаведених норм. Отже в даному випадку має місце неузгодженість правових норм, а тому, враховуючи вимоги 56.21 статі 56 ПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач мав обґрунтовані правові підстави вважати, що він правильно обраховував та сплачував єдиний внесок на суми заробітної плати застрахованих осіб підприємства, що за висновком суду свідчить про відсутність підстав для донарахування суми єдиного внеску та погодився з висновком суду першої інстанції про протиправність прийняття відповідачем оскаржуваної вимоги з єдиного внеску.».
Скаржником такі висновки судів не спростовано. Доводи касаційної скарги зводяться до викладення фактичних обставин справи, цитування норм податкового законодавства відповідно до конкретної ситуації, висловлення незгоди з наданою судами попередніх інстанцій правовою оцінкою наявних у матеріалах цієї справи доказів у сукупності зі встановленими у справі обставинами, переоцінки доказів, що не є належним викладенням підстав касаційного оскарження.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Верховний Суд зауважує, що відповідно до відповідно до пункту 1 частини 2 статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 4 статті 328 цього Кодексу. Проте скаржником не обґрунтовано підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 2, 3 частини 4 статті 328 КАС України.
Верховний Суд зазначає, що у касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначається підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина 3 статті 334 КАС України).
Перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. Касаційна скарга є подібною до попередньої та не усуває встановлених недоліків.
Відтак, скаржнику слід викласти передбачені частиною 4 статті 328 КАС України підстави для касаційного оскарження судових рішень відповідно до приписів пункту 4 частини 2 статті 330 КАС України.
Згідно з частиною 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини 6 статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно з частиною 3 статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
За правилами частини 2 статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до вищенаведеного, керуючись статтями 328-330, 332, 355, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.12.2025 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду 31.03.2026 у справі № 560/7812/24 залишити без руху.
Установити скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом подання обґрунтованого клопотання про поновлення пропущеного строку касаційного оскарження, належного викладення підстав касаційного оскарження.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в установлений судом строк касаційна скарга буде повернута або у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Судді:	 	І.А. Васильєва	
 	 	О.В. Білоус	
 	 	В.В. Хохуляк