Справа № 686/36863/25
Провадження № 2/686/2451/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 липня 2026 року 

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області
в складі: головуючої – судді Порозової І.Ю.,
секретаря – Кшановської Є.З.,
за участю: представника позивачки адвоката Мевші Д.В.,
представниці відповідача адвоката Книш О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ: 
В грудні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та моральної шкоди.
На обґрунтування своїх вимог зазначила, що 29 квітня 2021 року Хмельницьким міськрайонним судом було ухвалено рішення за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів.
Згідно вказаного рішення суду ОСОБА_2 визнано батьком ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Хмельницький, та внесено відповідні зміни до актового запису про народження № 529 від 01.03.2011 року; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.01.2020 року.
Аліменти на утримання малолітнього сина стягуються в порядку примусового виконання, однак, відповідач не бере участі в житті та вихованні сина, не цікавиться його побутом та навчанням та не надає коштів на додаткові витрати, пов`язані з утриманням сина, всі витрати по його утриманню несе мати.
За період з 2022 по 2025 рік з метою оздоровлення та відпочинку позивач з сином відвідували різні країни Європи (Республіку Польщу, Чеську Республіку). Відповідач був повідомлений про необхідність оздоровлення та відпочинку, та надав відповідну згоду на виїзд сина за кордон, однак, жодних додаткових коштів з метою покриття додаткових витрат не надав.
Під час перебування за кордоном позивач понесла додаткові витрати в розмірі 160 488,71 грн., що підтверджується інформацією по карткових рахунках.
Також, ОСОБА_4 навчається за спеціальністю Ваsіс ІТ в ТОВ «Комп`ютерна Академія Шаг Хмельницький». Згідно умов Договору № 381014809 від 04.10.2023 року, укладеного між ТОВ «Комп`ютерна Академія Шаг Хмельницький» та ОСОБА_1 , позивач здійснила оплату за навчання сина в сумі 55 700,00 грн.
Разом з тим, з метою розвитку та опрацювання навчального матеріалу, в тому числі з програмування, позивач здійснила додаткові витрати на купівлю сину комп`ютера на суму 40 451,00 грн. та комп`ютерної мишки на суму 1 118,00 грн.
В зв`язку із постійними перебоями зі світлом та необхідністю роботи комп`ютера, позивач здійснила купівлю зарядної станції на суму 12 999,00 грн.
Також для забезпечення навчання сина, позивачем був придбаний принтер на суму 3 799,00 грн.
Для належного забезпечення розвитку дитини позивачем був придбаний мобільний телефон на суму 5 281,00 грн.
Таким чином, в загальному сума додаткових витрат, понесених позивачем на утримання сина складає: 279 836,71 грн.
Отже, відповідач повинен сплатити половину вартості понесених витрат на утримання сина ОСОБА_4 , що становить 139 918,36 грн.
Щодо стягнення моральної шкоди позивач зазначає, що протягом 15 років відповідач систематично ухилявся від виконання батьківських обов`язків, не брав участі у вихованні сина, не надавав моральної підтримки, не цікавився станом його здоров`я, навчанням, розвитком та внутрішнім світом, чим грубо порушував вимоги законодавства України та загальновизнані моральні норми. Відповідач свідомо самоусунувся від виховання дитини, не підтримував жодних стосунків, не забезпечував емоційного контакту, що негативно вплинуло на психологічний стан, формування особистості, самооцінку та спричинило тривалі душевні страждання як позивача, так і їх спільної дитини.
Унаслідок такої поведінки відповідача син позивача зазнав моральної шкоди, яка проявлялася у: почутті покинутості та емоційної ізоляції; постійному психологічному дискомфорті; переживаннях через відсутність батьківської підтримки та піклування; негативному впливі на психоемоційний розвиток.
Враховуючи тривалість протиправної поведінки відповідача (15 років), глибину моральних страждань, їхній вплив на життя позивача і життя її сина та принципи розумності й справедливості, розмір моральної шкоди позивач оцінює у 200 000,00 грн., відшкодування якої просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 .
Ухвалою судді від 06 січня 2026 року було відкрито провадження по справі та призначено по справі судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
04 травня 2026 року представник відповідача ОСОБА_5 подала до суду відзив на позов, у якому зазначила, що ОСОБА_2 із позовними вимогами позивача не погоджується, вважає їх безпідставними, недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Позивачем не доведено наявності особливих обставин (розвиток здібностей дитини, хвороба, каліцтво тощо) у розрізі ст. 185 Сімейного кодексу України. Витрати не погоджені з відповідачем, що свідчить про їх добровільний характер і виключає обов`язок іншого з батьків їх компенсувати. Щодо придбання комп`ютера то відповідачем вже було придбано комп`ютер для дитини, придбання дублюючого майна не є необхідною додатковою витратою у розумінні ст. 185 СК України. Щодо витрат на оздоровлення за кордоном, то відсутні будь-які медичні довідки або висновки лікарів про необхідність такого оздоровлення; не доведено, що такі витрати були саме необхідними, а не добровільними витратами позивача; надані квитанції не підтверджують зв`язок витрат із лікуванням чи оздоровленням дитини. Щодо стягнення половини вартості навчання, от згідно правової позиції Верховного Суду витрати на техніку, секції, позашкільні заняття можуть охоплюватися аліментами та не є додатковими витратами; відповідач належно виконує свій обов`язок щодо утримання дитини - щомісячно сплачує аліменти, в сумі, яка значно більша мінімальної та яка є достатньою для розвитку дитини. Витрати на придбання зарядної станції не є додатковими витратами на дитину.
Представник також зазначає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 200 000 грн. є повністю безпідставними: сам по собі спір щодо участі у витратах на дитину не є підставою для відшкодування моральної шкоди; позивач не довів факту заподіяння моральної шкоди; не доведено причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заявленими стражданнями; відсутні будь-які докази (медичні, психологічні тощо).
29 червня 2026 року представник позивача ОСОБА_6 подав до суду відповідь на відзив, у якому зазначив, що твердження, викладені в ньому, необґрунтовані та такі, що не спростовують обставин, викладених у позові. Щодо придбання комп`ютера акцентував увагу на тому, що позивач його придбала 19.02.2025 року, після чого 22.03.2025 року ще один комп`ютер придбав відповідач, хоча у його придбанні уже потреби не було.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити.
Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог з мотивів, викладених у відзиві на позов.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наданні докази, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 . 
Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29.04.2021 року у справі № 686/1181/20 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/96850930) було визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Хмельницький, та внесено зміни до актового запису № 529 від 01.03.2011 року, складеного відділом РАЦС по м. Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, вказавши в графі «Відомості про батька» - « ОСОБА_2 , громадянин України», змінити прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 »; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу коли рішення набере законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили 01.06.2021 року.
Проте встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не ніс додаткових витрат на утримання сина, що не заперечується сторонами. 
Так, позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача половину понесених нею додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_4 : 
- додаткові витрати на оздоровлення та відпочинок у різних країнах Європи (Республіка Польща, Чеська Республіка) за період з 2022 по 2025 рік в розмірі 160 488,71 грн.;
- навчання у ТОВ «Комп`ютерна Академія Шаг Хмельницький» на суму 55700,00 грн.;
- придбання комп`ютера на суму 40 451,00 грн. та комп`ютерної мишки на суму 1118,00 грн.;
- придбання зарядної станції на суму 12 999,00 грн.;
- придбання принтера на суму 3 799,00 грн.; 
- придбання мобільного телефону на суму 5281,00 грн.
всього на суму 279 836,71 грн., половина з яких складає 139 918,36 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27лютого 1991 року за № 789-XII (далі-Конвенція) та ч. ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин мають здійснюватися з урахуванням інтересів дитини.
Згідно з положеннями ст. 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі «6» проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Статтею 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Також вказаною статтею Конституції України встановлено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України Про охорону дитинства).
Згідно з положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Відтак, поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину.
Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках, за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
На відміну від аліментів, за своїм цільовим призначенням додаткові витрати не є коштами спрямованими на утримання дитини. Сплачуються вони лише у зв`язку з настанням в житті дитини певних особливих обставин, перелік яких не є вичерпним і встановлюється індивідуально у кожному конкретному випадку.
Наявність фактично понесених або передбачуваних додаткових витрат має довести особа, яка заявляє позовні вимоги про їх стягнення.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Верховний Суд України у постанові від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 дійшов висновку, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 127/16614/15-ц (провадження № 61-2371св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі».
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17), від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18), а також у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 201/15248/16-ц.
Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав.
Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662 св 18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858 св 18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458 св 19).
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.
Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.
Щодо додаткових витрат на додаткові витрати на оздоровлення та відпочинок у різних країнах Європи (Республіка Польща, Чеська Республіка) за період з 2022 по 2025 рік, придбання зарядної станції та придбання мобільного телефон, то в розумінні статті 185 СК України такі витрати не можуть вважатися витратами на розвиток особливих здібностей дитини, не були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дитини до навчання. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків ( ОСОБА_1 ), позивачем не доведено погодження з відповідачем необхідності таких витрат. Позивач не довела, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які стягуються з відповідача на дитину. Крім того, долучені до позову чеки не свідчать про понесення цих витрат саме позивачкою.
Щодо витрат позивача на навчання ОСОБА_4 у ТОВ «Комп`ютерна Академія Шаг Хмельницький» на суму 55700,00 грн., придбання комп`ютера на суму 40 451,00 грн. та комп`ютерної мишки на суму 1118,00 грн., придбання принтера на суму 3 799,00 грн. (всього на суму 101 068,00 грн.), суд відхиляє заперечення сторони відповідача та визначає дані витрати як додаткові у розумінні статті 185 СК України, а саме, як витрати пов`язані із розвитком здібностей ОСОБА_4 до комп`ютерного програмування. 
Отже, суд доходить висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача половини вказаних додаткових витрат - у розмірі 50 534,00 грн.
Щодо відшкодування моральної шкоди.
Заявляючи вимогу про стягнення з відповідача ОСОБА_2 200 000 грн. у якості відшкодування завданої моральної шкоди, позивач вказує на те, що протягом 15 років відповідач систематично ухилявся від виконання батьківських обов`язків, не брав участі у вихованні сина, не надавав моральної підтримки, не цікавився станом його здоров`я, навчанням, розвитком та внутрішнім світом, чим грубо порушував вимоги законодавства України та загальновизнані моральні норми, що негативно вплинуло на психологічний стан, формування особистості, самооцінку та спричинило тривалі душевні страждання як позивача, так і їх спільної дитини.
Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (пункт 2 частини другої статті 23 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).
Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав».
Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)).
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (частина перша статті 1167 ЦК України).
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Позивач не довела наявність моральної шкоди та причинний зв`язок, а також не надала доказів протиправності поведінки відповідача та наявності його вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)).
З урахуванням наведеного, суд вважає вимогу позивачки про відшкодування завданої їй та сину моральної шкоди відповідачем у розмірі 200 000 грн. необґрунтованою, а тому відмовляє у її задоволенні.
Отже, суд, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони покликалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, робить висновок про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , а саме в частині стягнення з останнього половини додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_4 в сумі 50 534,00 грн., у задоволенні решти вимог відмовляє.
Щодо судових витрат.
Згідно положень ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, на професійну правничу допомогу.
Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір в дохід держави пропорційно до задоволених позовних вимог - 505,34 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , жительки: АДРЕСА_2 ) додаткові витрати на утримання дитини в сумі 50534,00грн. одноразово.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 505,34 грн.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.
В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення суду складено 10.07.2026 року.

Суддя Хмельницького 
міськрайонного суду І.Ю.Порозова