Справа № 522/26028/25-Е
Провадження № 2/522/4157/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2026 року
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Шенцевої О. П.,
за участю секретаря судового засідання Сафтюк-Панько Б. Д.,
розглянувши в залі засідань суду в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 01.12.2025 надійшли матеріали позовної заяви Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів у розмірі 16 324,87 грн, витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 300,00 грн, а також судового збору.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.08.2023 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю Mercedes-benz Sprinter 903, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 та GEELY MK, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали пошкодження, а їх власникам було завдано матеріальних збитків.
Цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія транспортного засобу Mercedes-benz Sprinter 903, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , станом на дату настання ДТП була забезпечена в ТДВ «СГ «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP-214053596.
Як зазначає позивач, ним з урахуванням матеріалів страхової справи було здійснено обчислення суми належної до виплати в якості відшкодування шкоди третій особі за полісом страхування № EP-214053596 у зв`язку з пошкодженням внаслідок ДТП транспортного засобу GEELY MK, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 . За полісом страхування № EP-214053596 передбачено розмір франшизи (за ризиком нанесення шкоди майну третіх осіб – 2 500,00 грн), яку було утримано з кінцевого розміру страхового відшкодування до виплати. Належний кінцевий розмір страхового відшкодування за вирахуванням виплати франшизи склав 22 500,00 грн.
Позивач, на виконання полісу страхування № EP-214053596, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування з метою відшкодування шкоди третій особі за пошкодження транспортного засобу GEELY MK, державний номер НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , здійснив виплату відповідного страхового відшкодування в сумі 22 500,00 грн.
Втім, позивач зауважує, що відповідно до полісу № EP-214053596 відносно транспортного засобу Mercedes-benz Sprinter 903, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 було невірно зазначено тип транспортного засобу (К1) та застосовано коригуючий коефіцієнт лише К1=1,18. Водночас, відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , транспортний засіб Mercedes-benz Sprinter 903, державний номер НОМЕР_1 відноситься до типу «Спеціалізований вантажний фургон», має повну масу 2 590 кг (2,59 т), масу без навантаження 1 460 кг (1,46 т) та вантажопідйомність 1 130 кг (1,13 т).
На підставі чого, позивачем вказано на застосування полісом № EP-214053596 щодо транспортного засобу Mercedes-benz Sprinter 903, державний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 коригуючий коефіцієнт К1=1,18, замість К1=2, тобто, значно менший, ніж передбачено чинними нормативно-правовими актами.
Враховуючи винність відповідача у настанні ДТП, а також здійснення позивачем виплати страхового відшкодування, позивач вважає, що отримав право звернутися до відповідача за компенсацією 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування в розмірі 22 500,00 грн – 50% = 11 250,00 грн.
Крім того, позивач, посилаючись на норми статті 625 ЦК України, заявив вимогу про стягнення з відповідача штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 02.11.2024 року до 17.11.2025 року, а саме інфляційних втрат у розмірі 1 224,54 грн, пені у розмірі 3 498,19 грн, трьох відсотків річних у розмірі 352,14 грн. 
Одночасно з позовом позивач подав до суду клопотання про витребування доказів від Державної податкової служби.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді Шенцевій О. П.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначенням судового засідання, а також вирішено витребувати в Державній податковій службі України (04053, м. Київ, Львівська пл., 8) інформацію про РНОКПП ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
06.04.2026 року до суду від Державної податкової служби України надійшла витребувана інформація. Зі змісту якої вбачається, що за даними, зазначеними в ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 11.02.2026 року у справі № 522/26028/25-Е, фізичну особу-платника податків ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у Державному реєстрі не знайдено.
24.04.2026 року позивач подав до суду у підсистемі «Електронний суд» пояснення.
Позивач у судове засідання не з`явився, у позові зазначив, що проти прийняття заочного рішення не заперечує та у разі його відсутності у судовому засіданні просив розгляд справи проводити за його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явився про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Відзив на позов до суду не подавав.
Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за відсутності заперечень позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що 05.08.2023 року о 10:58 годині в м. Одеса, провулок Шовкуненка 14, водій ОСОБА_1 , керуючи т/з Mercedes Benz Sprinter 903, д.н.з. НОМЕР_1 , на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, а саме: при виїзді з прилеглої території, не надав переваги у русі т/з Geely, д.н.з. НОМЕР_3 та скоїв з ним зіткнення. Внаслідок чого т/з отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Вина ОСОБА_1 встановлена постановою Приморського районного суду м. Одеси від 05.09.2023 року у справі № 522/15849/23 (провадження № 3/522/10418/23), яка набрала законної сили.
Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Mercedes Benz Sprinter 903, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 станом на момент ДТП була забезпечена Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-214053596 (страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну майну – 160 000,00 грн; за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю – 320 000,00 грн; розмір франшизи 2 500,00 грн). 
Внаслідок настання страхового випадку 05.08.2023 року власник пошкодженого транспортного засобу Geely, д.н.з. НОМЕР_3 , звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» із заявою про виплату страхового відшкодування від 21.08.2023 року у розмірі 22 500,00 грн (за вирахуванням суми франшизи 2 500,00 грн).
Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», на виконання полісу страхування № EP-214053596, на підставі заяви про виплату страхового відшкодування від 21.08.2023 року з метою відшкодування шкоди власнику пошкодженого транспортного засобу Geely MK, д.н.з. НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , було здійснено виплату відповідного страхового відшкодування в сумі 22 500,00 грн, що підтверджується платіжними документами, наявними в матеріалах справи.
Згідно з ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 2 ст. 999 ЦК України, до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-ІV).
Згідно з п. 2.1 ст. 2 Закону № 1961- ІV, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-ІV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Згідно з вимогами абз. 2 п. 12.1 ст. 12, п. 36.6 ст. 36 Закону № 1961-ІV, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Положеннями п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-ІV визначено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
За приписами ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Відповідно до ст. 993 ЦК України, до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 108 Закону України «Про страхування», страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
Відповідно до ч. 2 ст. 99 Закону України «Про страхування», страхувальник перед укладенням договору страхування зобов`язаний поінформувати страховика або страхового посередника про відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику (визначення ймовірності та вірогідності настання страхового випадку і розміру можливих збитків), та/або надати йому іншу інформацію, що має істотне значення для прийняття страховиком рішення про укладення договору страхування, у тому числі про наявність страхового інтересу, та/або про розмір страхової премії за договором страхування.
Згідно з п. 17.3 ст. 17 Закону № 1961-ІV, при укладенні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про всі діючі договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладені з іншими страховиками, а також, за вимогою страховика, надати інформацію про всі відомі обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику.
Відповідно до п. 7.1 ст. 7 Закону № 1961-ІV, розмір страхового платежу (внеску, премії) встановлюється страховиком самостійно шляхом добутку розміру базового страхового платежу та значень відповідних коригуючих коефіцієнтів, що затверджуються відповідно до пункту 7.2 цієї статті, а також з урахуванням положень пункту 13.2 статті 13 цього Закону. Страховику забороняється встановлювати або пропонувати встановити розмір страхового платежу, розрахований в інший спосіб.
У відповідності до п. 1 Розділу ІІ Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09 липня 2010 року № 566 «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 09 квітня 2019 року № 538), страхувальники повинні застосовувати базовий страховий платіж та коригуючі коефіцієнти (крім коригуючого коефіцієнта бонус-малус) в розмірах, затверджених цим розпорядженням.
Відповідно до п. 2 Розділу ІІ Розпорядження, під час розрахунку страхового платежу положення п. 13.2 ст. 13 Закону 1961-ІV застосовується лише за наявності відповідних підтверджуючих документів.
Згідно з Розпорядженням було визначено коригуючі коефіцієнти та їх розміри під час укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також зазначеним розпорядженням визначено порядок визначення коригуючого коефіцієнта. Крім того аналогічні коригуючі коефіцієнти та порядок їх застосування були затверджені і Постановою Правління Національного банку України №108 від 30.05.2022 року «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно з п. 1 розділу ІІІ таблиці «Коригуючі коефіцієнти та їх розміри» Розпорядження, Сфери використання транспортного засобу (К3) Визначається залежно від сфери використання транспортного засобу.
Як встановлено судом, відповідно до наданої страхувальником інформації щодо транспортного засобу Mercedes-benz Sprinter 903, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 при укладенні полісу № EP-214053596 було невірно зазначено тип транспортного засобу (К1) та застосовано коригуючий коефіцієнт К1=1,18. 
Згідно з пп. 3 п. 1 розділу І таблиці «Коригуючі коефіцієнти та їх розміри» Розпорядження, розмір коригуючого коефіцієнту залежно від типу транспортного засобу (К1), а саме легкового автомобілю 2001 - 3000 кубічних сантиметрів становить 1,18.
Разом з тим, відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , транспортний засіб Mercedes-benz Sprinter 903, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 відноситься до типу «Спеціалізований вантажний фургон», має повну масу 2 590 кг (2,59 т), масу без навантаження 1 460 кг (1,46 т) та вантажопідйомність 1 130 кг (1,13 т). 
Відповідно до пп. 1 п. 4 розділу І таблиці «Коригуючі коефіцієнти та їх розміри» Розпорядження, розмір коригуючого коефіцієнту залежно від типу транспортного засобу (К1), а саме вантажного автомобіля вантажопідйомністю до 2 тонн (включно) становить 2.
Таким чином, полісом № EP-214053596 щодо транспортного засобу відповідача застосовано коригуючий коефіцієнт К1=1,18, замість вірного К1=2, тобто, значно менший, ніж передбачено пп. 1 п. 4 розділу І таблиці «Коригуючі коефіцієнти та їх розміри» Розпорядження.
Відповідно до п. 38-1.1 ст. 38-1 Закону 1961-ІV, у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.
За таких обставин, враховуючи вину відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди, факт здійснення виплати позивачем страхового відшкодування, встановлення судом обставин, що передбачали визначення більшого значення коригуючого коефіцієнта, суд дійшов висновку про слушність доводів позивача та наявність у нього права на звернення до відповідача за компенсацією 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування у сумі 11 250,00 грн (22 500,00 грн / 2), у зв`язку з чим заявлені позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та правомірними.
Окрім цього, позивачем заявлено до стягнення з відповідача нараховані на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 02.11.2024 року по 17.11.2025 року інфляційні втрати в сумі 1 224,54 грн, пеню в сумі 3 498,19 грн, три відсотки річних в сумі 352,14 грн. В цій частині позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, посиланням на положення ч. 2 ст. 530 ЦК України та тим, що відповідачу було направлено досудову вимогу про виплату грошових коштів 24.10.2024 року, яка ним отримана 28.10.2024 року. 
Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Як передбачено ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Ст. 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року (справа №758/1303/15-ц, провадження №14-68цс18) ст. 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. У цій статті визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 161/12771/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц, від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц, від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19, від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17.
Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.
Також, за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.10.2019 у справі № 452/3519/15 зазначено, що правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 25.09.2019 у справі № 757/26834/15-ц зазначено, що оскільки за своєю правовою природою зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування є грошовим, до спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 625 ЦК України.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.10.2019 у справі № 200/4309/14-ц (провадження № 61-23763св18) зазначено, що інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання».
Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Відтак, суд вважає за необхідне задовольнити позов ТДВ «СГ «Оберіг» в частині стягнення з ОСОБА_1 інфляційні втрати в сумі 1 224,54 грн., пеню в сумі 3 498,19 грн., три відсотки річних в сумі 352,14 грн. на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач не надав суду відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне задовольнити позов ТДВ «СГ «Оберіг» в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у загальному розмірі 16 324,87 грн., з яких основний борг у сумі 11 250,00 грн., інфляційні втрати в сумі 1 224,54 грн., пеню в сумі 3 498,19 грн., три відсотки річних в сумі 352,14 грн.
Також, суд на підставі ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України з урахуванням наданих позивачем доказів понесених судових витрат зазначає, що зважаючи на наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, судові витрати позивача в частині сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 7 300,00 грн. підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст. 526, 530, 549, 610, 611, 625, 993, 1187, 1188, 1191 ЦК України, ст. 4, 5, 10-13, 76-82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 279-282 ЦПК України, суд –

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (код ЄДРПОУ 39433769) грошові кошти у розмірі 16 324,87 (шістнадцять тисяч триста двадцять чотири) гривні 87 копійок, з яких: 
- сума виплаченого страхового відшкодування, що підлягає оплаті відповідачем в порядку регресу в розмірі 11 250,00 (одинадцять тисяч двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок;
- інфляційні втрати в розмірі 1 224,54 (одна тисяча двісті двадцять чотири) гривні 54 копійки; пеня в розмірі 3 498,19 (три тисячі чотириста дев`яносто вісім) гривень 19 копійок; три відсотки річних в розмірі 352,14 (триста п`ятдесят дві) гривні 14 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (код ЄДРПОУ 39433769) судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (код ЄДРПОУ 39433769) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 300,00 (сім тисяч триста) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. 
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено та підписано 22 липня 2026 року.

Суддя: