ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

10 вересня 2026 року | м. Ужгород | № 260/4116/26
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луцовича М.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних сил України (військова частина НОМЕР_4 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 , Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних сил України (військова частина НОМЕР_4 ), в якому просить:
1. Визнати протиправними дії Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних сил України (військова частина НОМЕР_4 ) щодо непогодження ОСОБА_1 виплати одноразової грошової винагороди в розмірі 1000000 грн (один мільйон гривень), передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
2. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду в розмірі 1000000 грн (один мільйон гривень), передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що починаючи з 24.02.2022 р. (з початку оголошення воєнного стану) і до 13.02.2025 р. (набрання чинності Постановою КМУ №153) позивач постійно залучався до участі в бойових діях при несенні військової служби. У зв`язку з вищевикладеними обставинами документи позивача було подано на розгляд для вирішення питання щодо отримання одноразової грошової винагороди за тривалу участь у бойових діях відповідно до постанови КМУ №153. Однак, актом попередньої перевірки законності нарахування одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 №32693 від 11.03.2026 р. позивачу було відмовлено на підставі того, що він перебував на військовій службі до 24.02.2022 р. Позивач не погоджується із зазначеною відмовою та вважає її необґрунтованою і такою, що прийнята без належного врахування фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства, суперечить меті прийняття зазначеної Постанови, яка спрямована на матеріальне стимулювання військовослужбовців, що укладають контракти на проходження військової служби під час дії воєнного стану. Позивач зазначив, що наявність у нього факту прийняття на військову службу в умовах воєнного стану свідчить про повну відповідність усім критеріям, передбаченим Постановою КМУ №153, а тому позивач має законне право на отримання одноразової грошової винагороди. 
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 червня 2026 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та (або) виклику учасників справи. 
26.06.2026 відповідач 2 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову відмовити. Свою позицію аргументував тим, що ОСОБА_1 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України 07.10.2020 року (військова частина НОМЕР_6 ), після чого 21.12.2022 року позивача було звільнено з військової служби за сімейними обставинами, тобто контракт було укладено до введення в Україні правового режиму воєнного стану та до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №153. Разом з тим, ОСОБА_1 уклав новий контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу 23.01.2025 року, тобто до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №153 (13.02.2025). Таким чином, сам по собі факт укладення позивачем нового контракту не є безумовною підставою для отримання одноразової грошової винагороди, оскільки позивач не належить до кола осіб, на яких поширюється дія зазначеної Постанови, оскільки контракт про проходження військової служби був укладений ним до її прийняття та набрання нею чинності. Зазначає, що саме в межах проходження військової служби, розпочатої під час воєнного стану та на яку позивач посилається як на підставу виникнення права на винагороду, позивач не набув шестимісячного строку безпосередньої участі у бойових діях станом на 13.02.2025. Отже, у позивача відсутні підстави для отримання одноразової грошової винагороди в розмірі 1 млн грн.
Позивачем 30.06.2026 подано відповідь на відзив, відповідно до якої зазначив, що Постанова №153 не містить жодної норми про те, що прийняття на військову службу повинно бути первинним, тобто факт перебування на військовій службі до введення воєнного стану не має ніякого правового значення для отримання одноразової грошової винагороди. Позивач після первинного звільнення зі служби заново був призваний на військову службу в умовах воєнного стану, а потім після другого звільнення зі служби уклав новий контракт в період дії воєнного стану, тим самим підтвердив свій намір і надалі проходити військову службу та виконувати обов`язок із захисту держави, а тому має право на отримання передбаченої Постановою №153 одноразової грошової винагороди на рівних умовах з іншими військовослужбовцями, які уклали контракт у зазначений період.
03.07.2026 відповідач 1 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому не погоджується із заявленими позивачем позовними вимогами, вважає позов необґрунтованим та безпідставним з огляду на те, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_6 з 07.10.2020, тобто до введення в Україні воєнного стану, тобто не був прийнятий на військову службу під час воєнного стану. Враховуючи вищевикладене, у позивача відсутні правові підстави для отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах (винагороди) за період з 07.10.2020 по 21.12.2022. Крім того, в період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_7 , тобто з 27.07.2023 по 09.12.2024, згідно довідки 1267/449 військової частини НОМЕР_7 , позив брав безпосередню участь в бойових діях 0 (нуль) днів. Також відповідно до довідки №2447 від 11 березня 2026 року військової частини НОМЕР_2 , позивач в період з 30.01.2025 по 13.02.2025 (15 днів) брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення (бойових) дій, тобто менше 30 днів, як передбачено абзацом 3 пункту 4 Постанови №153. Відтак у позивача відсутні правові підстави для отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах за періоди з 27.07.2023 по 13.02.2025. Крім того, у військової частини НОМЕР_2 відсутні повноваження самостійно приймати рішення про нарахування та виплату вказаної одноразової грошової винагороди.
Позивачем 03.07.2026 подано відповідь на відзив, відповідно до якої вказав, що Постанова № 153 не містить вимоги про «перше» або «початкове» прийняття на службу саме під час воєнного стану. Абзац 2 пункту 4 Постанови говорить про осіб, які «до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану». Норма не виключає осіб, які мали попередні контракти, звільнялися, а потім знову приймалися (призвались) на службу вже в умовах воєнного стану. В свою чергу позивач 27.07.2023 (у віці 21 рік) був призваний на військову службу за мобілізацією під час воєнного стану (в/ч НОМЕР_7 ); 23.01.2025 (у віці 23 роки) уклав новий контракт про проходження військової служби у в/ч НОМЕР_2 .
Відповідачем 1 подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких заперечив твердження позивача, вважає їх безпідставними, а свою позицію законною та такою, що відповідає чинним нормативно-правовим актам.
Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. 
Розглянувши подані сторонами докази, всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне. 
Судом встановлено, що молодший сержант ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_8 .
Згідно довідки про проходження військової служби (трудової діяльності) позивач:
- з 07.10.2020 по 21.12.2022 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_6 (витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_6 №231 від 07.10.2020 та витяг із наказу командира військової частини НОМЕР_6 №349 від 21.12.2022);
- з 27.07.2023 по 09.12.2024 проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_7 , що також підтверджується відміткою у військовому квитку серії НОМЕР_8 ;
- з 23.01.2025 по теперішній час проходить військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_2 .
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_6 про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин №1573 від 06.03.2026, у період з 24.02.2022 по 21.12.2022 позивач брав безпосередню участь у бойових діях протягом 190 днів. Станом на 21.12.2022 випадків притягнення до кримінальної, адміністративної відповідальності не обліковано, дисциплінарних стягнень за порушення військової дисципліни не обліковано. Має поранення, одержані під час захисту Вітчизни (довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №1546/кп від 05.03.2026), не перебував у полоні.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_2 про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин №2447 від 11.03.2026, у період з 30.01.2025 по 13.02.2025 позивач брав безпосередню участь у бойових діях протягом 15 днів.
Сторонами не заперечується, що військовою частиною НОМЕР_2 було підготовлено пакет документів щодо отримання одноразової грошової винагороди згідно Постанови КМУ №153 від 11.02.2025 на військовослужбовця ОСОБА_1 та направлено до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних сил України (військова частина НОМЕР_4 ) для попередньої перевірки.
Актом попередньої перевірки законності нарахування одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних сил України (військова частина НОМЕР_4 ) №32693 від 11.03.2026 позивачу було відмовлено у нарахуванні та виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн на підставі того, що він перебував на військовій службі до 24.02.2022 року.
08.05.2026 до військової частини НОМЕР_2 було направлено адвокатський запит з метою отримати відповідь щодо детальних причин відмови у нарахуванні одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн та отримати усі документи, які аналізувались при перевірці підстав для нарахування одноразової грошової винагороди позивачу. 
Листом №4521 від 27.05.2026 відповідач 1 повідомив позивача, що Військовою частиною НОМЕР_9 отримано Акт попередньої перевірки №607/20178 від 30.04.2026 (Оперативне командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), яким не погодили одноразову грошову винагороду ОСОБА_1 , тому що він перебував на військовій службі до 24.02.2022. ОСОБА_1 знаходився у лавах ЗСУ до 24.02.2022, що суперечить вимогам постанови КМУ №153 від 11.02.2025 та окремого доручення Міністерства оборони України №5601/ув від 26.09.2025, право на Винагороду мають виключно громадяни України, які до набрання чинності Постанови (до 13.02.2025) у віці до 25 років (яким не виповнилося 25 років) були прийняті або призвані на військову службу (під час мобілізації або за контрактом) під час воєнного стану, проходили військову службу (станом на 13.02.2025) та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій».
Вважаючи свої права на отримання одноразової грошової винагороди порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.92 №2232-XII (далі - Закон України №2232-XII) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022, №259/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022, №58/2023 від 06.02.2023, №254/2023 від 01.05.2023, №451/2023 від 26.07.2023, №734/2023 від 06.11.2023, №49/2024 від 05.02.2024, №271/2024 від 06.05.2024, №469/2024 від 23.07.2024, №740/2024 від 28.10.2024, №26/2025 від 14.01.2025, №235/2025 від 15.04.2025, №478/2025 від 14.07.2025, №793/2025 від 20.10.2025 строк дії режиму воєнного стану продовжувався.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII).
Частиною 3 статті 1 Закону №2232-XII визначено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Згідно з частиною 9 статті 1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
До категорії військовослужбовців прирівнюються іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону проходять військову службу у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України.
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до частини 1 статті 4 Закону №2232-XII Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Згідно частини 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII до складу грошового забезпечення входять:
- посадовий оклад, оклад за військовим званням;
- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
- одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до статті 12 Закону України №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з пунктом 1 статті 9 Закону України №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Пунктами 2-4 вказаної правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
11 лютого 2025 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову №153 «Про реалізацію експериментального проєкту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Пізніше у вказану Постанову №153 Кабінетом Міністрів України двічі вносилися зміни:
- Постановою КМУ №387 від 01.04.2025 року, дата набрання чинності: 08.04.2025 (дата публікації в «Урядовому кур`єрі»);
- Постановою КМУ №942 від 30.07.2025 року, дата набрання чинності: 07.08.2025 (дата публікації в «Урядовому кур`єрі»).
Абзацом другим пункту 2 Постанови №153 було вирішено затвердити Порядок реалізації експериментального проєкту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану.
Пунктом 3 Постанови №153 визначено, що учасниками експериментального проєкту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби;
1) координатором експериментального проєкту є Міністерство оборони;
2) фінансування експериментального проєкту здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.
Згідно абзацу 2 пункту 4 Постанови №153 (в редакції Постанови КМУ №387 від 01.04.2025 року) було встановлено, що особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022р. №64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень.
Відповідно до абзацу 4 пункту 4 Постанови №153 (в редакції Постанови КМУ №387 від 01.04.2025 року) військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі.
Таким чином абзац 2 та 4 пункту 4 Постанови КМУ №153, як в редакції Постанови КМУ №387 від 01.04.2025 (діяла в період з 08.04.2025 по 06.08.2025), так і в редакції Постанови КМУ №942 від 30.07.2025 (діє з 07.08.2025 по теперішній час), встановлює 5 (п`ять) обов`язкових умов, в разі виконання яких військовослужбовцю може бути виплачена одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 млн. гривень (диспозиція правової норми), а саме:
1. Приналежність військовослужбовця на дату виплати до певної категорії: особи рядового, сержантського і старшинського складу рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення;
2. Вік на дату прийняття або призову на військову службу до набрання чинності Постановою №153 (11 лютого 2025 року): до 25 років;
3. Факт прийняття або призову на військову службу під час воєнного стану, тобто після 24 лютого 2022 року, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022р. №64;
4. Фактичне проходження служби на дату звернення за вказаною виплатою;
5. (абз.2 п.4) - безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою №153 (11 лютого 2025 року);
(абз.2 п.4) - безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою №153 (11 лютого 2025 року) у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон). 
Судом під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України 07.10.2020 року (військова частина НОМЕР_6 ), після чого 21.12.2022 року позивача було звільнено з військової служби за сімейними обставинами.
Згідно з довідкою про проходження військової служби військової частини НОМЕР_2 позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_7 у період з 27.07.2023 по 09.12.2024 за призовом під час мобілізації. В подальшому позивач до досягнення 25-річного віку уклав новий контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу 23.01.2025 року.
Так, відповідно до довідки військової частини НОМЕР_6 про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин №1573 від 06.03.2026, у період з 24.02.2022 по 21.12.2022 позивач брав безпосередню участь у бойових діях протягом 190 днів. Станом на 21.12.2022 випадків притягнення до кримінальної, адміністративної відповідальності не обліковано, дисциплінарних стягнень за порушення військової дисципліни не обліковано. Має поранення, одержані під час захисту Вітчизни (довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №1546/кп від 05.03.2026), не перебував у полоні.
Згідно довідки військової частини НОМЕР_2 про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій, відсутність (наявність) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин №2447 від 11.03.2026, у період з 30.01.2025 по 13.02.2025 позивач брав безпосередню участь у бойових діях протягом 15 днів.
Військовою частиною НОМЕР_2 було підготовлено пакет документів щодо отримання одноразової грошової винагороди згідно Постанови КМУ №153 від 11.02.2025 на військовослужбовця ОСОБА_1 та направлено до Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних сил України (військова частина НОМЕР_4 ) для попередньої перевірки.
Актом попередньої перевірки законності нарахування одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах військовослужбовцям військової частини НОМЕР_2 Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних сил України (військова частина НОМЕР_4 ) №32693 від 11.03.2026 позивачу було відмовлено у нарахуванні та виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн на підставі того, що він перебував на військовій службі до введення воєнного стану 24.02.2022 року.
Сторонами також не заперечується, що за період служби позивач не притягався до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, що підтверджується витягом з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» та довідкою №1573 від 06.03.2026.
Суд вважає, що перебування позивача станом на 24.02.2022 на військовій службі не впливає на набуття права на отримання одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 153, оскільки як в редакції на момент її прийняття, так і в подальшому в редакції внесених до неї змін, вказана Постанова не містить таких умов та/або обмежень у виплаті спірної грошової винагороди щодо осіб, які до введення на території України воєнного стану вже проходили військову службу, а в подальшому під час воєнного стану, перебуваючи на військовій службі продовжили дію контракту про проходження військової служби чи уклали новий контракт про проходження військової служби.
За таких обставин доводи відповідача про те, що на позивача не поширюються положення норм Постанови №153, оскільки він, як військовослужбовець за контрактом, який станом на 24.02.2022 вже перебував на військовій службі, суд відхиляє.
Суд вказує на те, що тлумачення абзацу 4 пункту 4 Постанови № 153 у значенні, на якому наполягає відповідач, тобто лише відносно певних осіб (військовослужбовців), буде дискримінаційним відносно осіб, які уклали контракт про проходження військової служби у віці до 25 років та продовжили військову службу при настанні обставин, визначених Постановою № 153.
Аналогічного висновку дійшов Перший апеляційний адміністративний суд в постанові від 02.04.2026 року у справі №360/1904/25.
Частинами 1, 2 статті 24 Конституції України визначено загальний стандарт рівності та заборони дискримінації, що є важливим елементом забезпечення верховенства права. Так, цими нормами визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Аналогічний підхід у своїх рішеннях використовує і Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року №14-рп/2004).
Таким чином, виплата грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» лише особам, які проходять військову службу на період воєнного стану, буде дискримінаційним відносно осіб, які до 25 років прийняті на службу та проходять військову службу за контрактом до введення воєнного стану, та після введення воєнного стану також виявили бажання проходити військову службу та уклали контракт в період воєнного стану.
У спірних правовідносинах Кабінет Міністрів України з метою підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану прийняв Постанову №153, якою установив додаткові блага для громадян України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, на які, на переконання суду, має право і позивач.
Беручи до уваги викладені вище обставини, суд вважає, що позивачем дотримані визначені Постановою №153 умови для отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. грн, оскільки: 1) прийнятий на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років; 2) проходив військову службу станом на дату набрання чинності Постановою №153 та продовжує проходити військову службу; 3) брав безпосередню участь у бойових діях сукупно неменше шести місяців; 4) не притягнутий до кримінальної відповідальності чи адміністративної відповідальності за вчинення військового правопорушення, та дисциплінарної відповідальності.
За таких обставин суд доходить висновку, що відповідачем 1 протиправно відмовлено позивачу у нарахуванні та виплаті спірної одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн гривень, передбаченої Постановою №153.
Також Міністром оборони України видано Доручення №999/уд від 20.02.2025 (далі - Доручення №999/уд), відповідно до якого передбачено виплату одноразової грошової допомоги після укладення контракту на проходження військової служби у Збройних Силах України на посадах рядового складу, затвердженого Постановою, у розмірі один мільйон гривень, яка виплачується трьома частинами (далі - Допомога); одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - Винагорода) у розмірі один мільйон гривень. Виплата здійснюється один раз за весь період проходження військової служби та не підлягає поділу на частини.
Дорученням № 999/уд визначено право на Винагороду мають виключно особи рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які до набрання чинності Постановою (до 13.02.2025) у віці до 25 років (яким не виповнилося 25 років) були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (далі військовослужбовці) строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на 13.02.2025.
Цим же дорученням, зобов`язано командування видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України проводити заходи внутрішнього контролю шляхом здійснення попередніх перевірок законності нарахування Винагороди та Допомоги.
Таким чином, вказаним дорученням встановлено, що документи, оформлені військовою частиною для здійснення виплат, передбачених Постановою, попередньо, тобто до моменту видання наказу для здійснення виплати та фактичної виплати Винагороди та Допомоги, перевіряються шляхом здійснення перевірок законності нарахування Винагороди Допомоги командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.
Крім того, Дорученням №999/уд командирів військових частин зобов`язано провести аналіз наявності зазначених вище військовослужбовців у підпорядкованих військових частинах; провести серед цих військовослужбовців роз`яснювальну роботу щодо умов та особливостей виплати Винагороди; створення (отримання) інформації про сумарну кількість днів безпосередньої участі вказаних військовослужбовців у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій для виплати Винагороди або Допомоги у відповідності до Постанови та цього доручення.
Відтак, оцінюючи доводи позивача про порушення його прав у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн грн відповідно до пункту 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153, суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме визнання протиправними дій Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних сил України (військова частина НОМЕР_4 ) щодо непогодження виплати одноразової грошової винагороди, передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» та зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 № 153.
Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Питання розподілу судових витрат судом не вирішується, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних сил України (військова частина НОМЕР_4 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
Визнати протиправними дії Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Сухопутних військ Збройних сил України (військова частина НОМЕР_4 ) щодо непогодження ОСОБА_1 виплати одноразової грошової винагороди в розмірі 1000000 грн (один мільйон гривень), передбаченої пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду в розмірі 1000000 грн (один мільйон гривень), передбачену пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя | М.М. Луцович