Справа № 761/38699/15-ц
Провадження № 2/761/11331/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді Сіромашенко Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Голуба О.А.,
розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за зустрічним позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-і особи: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Уповноважений Верховної Ради з прав людини про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини, -
ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 позивач ОСОБА_2 , інтереси якої представлені адвокатом, звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до  ОСОБА_1 , 3-я особа: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини.
Згідно заявлених вимог, представник позивача просила суд: 1) визначити місце проживання ОСОБА_4 разом із матір`ю ОСОБА_5 ; 2) визначити спосіб у вихованні сина, а саме встановити наступний час спілкування ОСОБА_1 з його сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожної суботи з 10.00 год. до 17.00 год; у літній період (червень, липень, серпень) під час канікул за наявності путівки для відпочинку ОСОБА_4 та за умови попередження позивачки про дати визначені для літнього відпочинку не менше ніж за три тижні на кількість днів, визначених в путівці з урахуванням часу, необхідного для переїзду до місця відпочинку і назад; 3) зобов`язати Орган опіки і піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації надати суду письмовий висновок про способи участі батька у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також інших документів, які стосуються зазначеної справи.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що 13 серпня 2008 року між сторонами було укладено шлюб, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 березня 2015 року. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати з матір`ю та перебуває на її утриманні. Представник позивача зазначає, що на даний час між сторонами виник спір щодо визначення постійного місця проживання дитини. Вказує, що відповідач не приймає участі в утриманні дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Крім того, протягом місяця відповідач приховува від позивачки сина, якого взяв на прогулянку і не повернув, після чого позивачка встановила місце перебування дитини та повернула її додому, у зв`язку з чим вимушена була звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.01.2016 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання (суддя Макаренко І.О.).
30.03.2016 року  ОСОБА_1 подано зустрічний позов до  ОСОБА_6 , 3-і особи: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини,який прийнято до розгляду.
Зустрічний позов обґрунтовано тим, що сторони з 13 серпня 2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 березня 2015 року. Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначає, що сторони не дійшли згоди щодо місця проживання сина, дитина мешкає з матір`ю, що позбавляє позивача за зустрічним позовом права цікавитись гармонійним розвитком сина та надання йому матеріальної забезпеченості. Вказує, що в інтересах сина доцільно визначити місце його проживання саме з ним, оскільки він має постійне місце проживання, спиртними напоями не зловживає, на обліку у психіатра чи нарколога не перебуває, працевлаштований, має стабільний самостійний дохід, яким може у повному обсязі створити всі необхідні умови для проживання танормального розвитку дитини. При цьому, позивач за зустрічним позовом з самого дитинства піклується про дитину, забезпечує матеріально, добровільно перераховує кошти на картковий рахунок матері дитини. Крім того, протягом всього часу з моменту розірвання шлюбу дитина постійно вказує на своє бажання жити разом з батьком, у зв`язку з тим, що дуже прив`язаний до нього. Зазначає, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування матері з дитиною і готовий зі свого боку усіма силами сприяти тому, щою дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування матері.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2018 вищевказана справа надійшла в провадження судді Кондратенко О.О.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 06.04.2018 справу було прийнято справу до провадження, визначено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання (суддя Кондратенко О.О.).
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.10.2020 вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 19.10.2020 прийнято справу до провадження, визначено розглядати справу у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
08 травня 2024 року представником позивача за первісним позовом адвокатом Коталейчуком С.П. подано до суду заяву про залишення без розгляду первісного позову  ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини, а також зустрічного позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_6  про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини.
Ухвалою Шевченківського райсуду м. Києва від 08.05.2024 первісний позов  ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини, а також зустрічний позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_6  про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини були залишені без розгляду.
Постановою Київського апеляційного суду від 25.09.2024 вищевказану ухвалу було скасовано в частині залишення без розгляду зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6  про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини та направлено справу у цій частині до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 14.11.2024 вказану справу передали в провадження судді Сіромашенко Н.В.
Ухвалою суду від 27.05.2025 вищевказаний зустрічний позов було залишено без розгляду.
Постановою Київського апеляційного суду від 17.12.2025 вищевказану ухвалу було скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 13.05.2026 вказану справу передали в провадження судді Сіромашенко Н.В.
У судове засідання  ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
У судове засідання ОСОБА_2 та її представник - адвокат Коталейчук С.П., не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відповідачка за зустрічним позовом подала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутнітю, позовні вимоги визнала в поному обсязі з підстав, зазначених в позові, просила задовльнити.
Представник органу опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься заява 3-ї особи про розгляд справи за відсутності представника.
Представник органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься заява 3-ї особи про розгляд справи за відсутності представника.
Уповноважений Верховної Ради з прав людини у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно положень ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом установлено, що з 13 серпня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 25 березня 2015 року.
ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_4 , батьками якого є сторони у справі.
Син сторін поживає разом з матір`ю за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що не оспорюється сторонами.
Відповідно до частин 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно із ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 1, 2 ст. 155 СК України).
Відповідно до ч. 1, 2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам малолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
При розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 передбачено, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.
Згідно положень ч.5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно листа Служби у справах дітей і сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 досяг віку чотирнадцяти років, і його місце проживання визначається ним самим, відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України. 
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом установлено, між сторонами у справі загострились взаємовідносин, така ситуація в їх особистих відносинах не давала можливості в добровільному порядку вирішити питання про визначення місця проживання дитини, що зумовило вирішення даного питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на визначення місця проживання дитини передбачений сімейним законодавством України. На час звернення ОСОБА_1 до суду з вказаним позовом дитина не досягла чотирнадцятирічного віку, а тому відповідно до положень ст.161 Сімейного кодексу України спір щодо визначення її місця проживання підлягає вирішенню судом. Позивач просив визначити місце проживання дитини шляхом встановлення періодичного проживання дитини як з ним, так і з матір`ю. Разом із тим, станом на день розгляду справи дитина досягла шістнадцятирічного віку. Заперечень щодо проживання з батьком ОСОБА_4 не висловлює. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що таке волевиявлення не відповідає найкращим інтересам дитини, судом не встановлено. При цьому ОСОБА_2 відмовилась від первісного позову та визнала зустрічний позов, проти визначення порядку проживання дитини, запропонованого ОСОБА_1 , не заперечує.
Відповідно до ч.3 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою Отже, при вирішенні заявлених позовних вимог суд враховує теперішнє волевиявлення дитини, яка досягла віку, з якого закон надає їй право самостійно визначати своє місце проживання.
Водночас, суд враховує, що на момент звернення до суду існував спір між батьками щодо місця проживання дитини, а заявлений ОСОБА_1 спосіб його вирішення передбачав забезпечення можливості проживання дитини з кожним із батьків.
За таких обставин суд вважає за можливе врахувати таке волевиявлення сторін та за відсутності встановлених судом обставин, які б свідчили про порушення прав та інтересів дитини, вирішити питання про визначення місця її проживання відповідно до заявлених у зустрічному позові вимог. 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За змістом ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, беручи до уваги вік дитини та її волевиявлення, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення зустрічного позову.
На підставі викладеного та керуючись Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, статтями 7, 141, 150, 153, 155, 160, 161, 171 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», статтями 2, 10, 76-81, 89, 141, 209, 210, 223, 258, 259, 263-265, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Зустрічний позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , 3-і особи: орган опіки та піклування Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Уповноважений Верховної Ради з прав людини про визначення місця проживання дитини та визначення способу участі у вихованні дитини, задовольнити.
Визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , періодично разом з матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за її місцем проживання або перебування, зареєстрованим у встановленому законом порядку, та з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за його місцем проживання або перебування, зареєстрованим у встановленому законом порядку.
Встановити періодичність місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично разом з матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за її місцем проживання або перебування: з першого до останнього календарного дня в наступні місяці: січень, березень, травень, липень, аересень, листопад. Якщо в ці місяці припадає відпустка, то ОСОБА_4 проводить її з матір`ю ОСОБА_2 .
Встановити періодичність місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періодично разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за його місцем проживання або перебування: з першого до останнього календарного дня в наступні місяці: лютий, квітень, червень, серпень, жовтень, грудень. Якщо в ці місяці припадає відпустка, то ОСОБА_4 проводить її з батьком - ОСОБА_1 .
У разі пропуску періодичності проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з вини одного з батьків періодичність не поновлюється. Відповідальність щодо дитини на час знаходження у одного з батьків несуть той з батьків, з ким проживаєдитина. Витрати на утримання дитини несе особисто той з батьків, з ким проживає дитина. Витрати щодо зміни місця проживання дитини згідно встановлкеного графіку несе той з батьків, хто забирає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до свого місця проживання або перебування.
Батьки ОСОБА_4 зобов`язанні повідомляти один одного про місце знаходження дитини та осіб, які допомагають у догляді за дитиною, щоденно, в той час, коли дитина згідно періодичності проживання з одним із них не проживає, висьмово або засобами смс-повідомлень. Батьки мають право брати участь у вихованні та піклуванні ОСОБА_4 в той час, коли дитина перебуває з одним із батьків згідно графіку періодичності за місцезнаходженням дитини з 14.00 до 18.00 щоденно.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Сіромашенко