КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
м. ОДЕСИ
______________________________

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 947/16931/23
Провадження № 1-кп/947/323/26

09.07.2026 року
місто Одеса

1.ВСТУПНА ЧАСТИНА 

Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі с/з - ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
обвинуваченого - ОСОБА_8 ,
захисника - ОСОБА_9 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт та додані до нього матеріали у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42023163040000011 від 23.02.2023 року у відношенні:
ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, не одруженого, з вищою освітою, пенсіонера МВС, на момент інкримінованого кримінального правопорушення перебував на посаді головного спеціаліста відділу контролю та моніторингу за станом території району Київської районної адміністрації Одеської міської ради, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, - 

ВСТАНОВИВ:

2.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

2.1 Історія кримінального провадження. 

29.05.2023 року з Суворовської окружної прокуратури м. Одеси надійшов обвинувальний акт та додані до нього матеріали у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42023163040000011 від 23.02.2023 року у відношенні  ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддя від 29.05.2023 року визнано Головуючого суддю - ОСОБА_1 .
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29.05.2023 року у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання, а ухвалою суду від 06.07.2023 року призначено судовий розгляд та розпочато слухання справи по суті.
09.07.2026 року Київським районним судом м. Одеси здійснено розгляд по суті кримінального провадження відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України та ухвалено вирок суду.

2.2 Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

16.02.2023 року працівниками відділу контролю та моніторингу за станом території району Київської районної адміністрації Одеської міської ради, у тому числі за участю ОСОБА_8 , було проведено демонтаж паркану, розташованого біля домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , який, на думку відповідних служб, був встановлений без належних дозвільних документів. Після проведення зазначених робіт ОСОБА_10 , прагнучи з`ясувати підстави демонтажу та можливість відновлення паркану, отримала контактний номер телефону ОСОБА_8 , який брав участь у проведенні відповідних заходів, після чого зв`язалася з ним та домовилася про особисту зустріч.
21.02.2023 року, під час зустрічі біля місця проживання ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що питання законності встановлення паркану та прийняття рішень щодо його демонтажу вирішуються відповідно до визначеної законодавством процедури та в межах компетенції уповноважених органів і посадових осіб, повідомив потерпілій неправдиві відомості про те, що питання повторного встановлення паркану можливо вирішити лише шляхом передачі йому грошових коштів, при цьому створив у неї уявлення, що саме від нього залежить можливість подальшого існування встановленого паркану. Одночасно він повідомив, що оформлення необхідних документів є фактично неможливим та потребує значного часу, а тому запропонував інший спосіб вирішення питання, зазначивши, що у разі передачі йому грошових коштів він не вживатиме заходів щодо повторного демонтажу огорожі, при цьому остаточний розмір коштів повідомить пізніше.
Повіривши повідомленій інформації та будучи введеною в оману щодо дійсних можливостей ОСОБА_8 вирішити зазначене питання, ОСОБА_10 погодилася на запропоновані ним умови. Після цього, приблизно 22.03.2023 року, отримавши від ОСОБА_8 підтвердження про відсутність заперечень, вона повторно встановила паркан біля свого домоволодіння, змонтувавши металеві стовпи та металеву сітку.
Надалі, 23.03.2023 року близько 12 год. 45 хв. ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_10 та ініціював нову зустріч, яка відбулася неподалік зупинки громадського транспорту на 6-й станції Великого Фонтану у місті Одесі. Під час цієї зустрічі, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману, він повідомив потерпілій неправдиві відомості про відсутність можливості законного оформлення встановленого паркану та запевнив її, що лише у разі передачі йому 500 доларів США він не буде вживати заходів щодо повторного демонтажу огорожі. При цьому ОСОБА_8 достовірно усвідомлював, що повідомлені ним відомості не відповідають дійсності, а сам він не має реальних повноважень та можливості приймати рішення щодо демонтажу чи недемонтажу вказаного об`єкта благоустрою, однак умисно приховав ці обставини від потерпілої з метою заволодіння її грошовими коштами.
ОСОБА_10 , будучи переконаною у правдивості повідомлених їй ОСОБА_8 відомостей та вважаючи, що передача останньому грошових коштів є необхідною умовою для збереження встановленого паркану, погодилася передати йому обумовлену суму, про що вони домовилися здійснити під час наступної зустрічі.
Реалізуючи свій злочинний умисел, 28.03.2023 року близько 10 год. 50 хв. ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_10 та домовився про зустріч біля її домоволодіння. Приблизно о 11 год. 30 хв., перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3, він, продовжуючи підтримувати у потерпілої помилкове уявлення про необхідність передачі йому грошових коштів та про можливість вплинути на подальшу долю встановленого паркану, одержав від ОСОБА_10 500 доларів США, якими заволодів шляхом обману, маючи намір у подальшому розпорядитися ними на власний розсуд. Одразу після отримання зазначених коштів ОСОБА_8 був викритий та затриманий працівниками правоохоронних органів.
За таких обставин, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного безоплатного заволодіння чужим майном, шляхом повідомлення потерпілій завідомо неправдивих відомостей та введення її в оману щодо своїх реальних можливостей вирішити питання про невжиття заходів із повторного демонтажу паркану, ОСОБА_8 заволодів належними ОСОБА_10 грошовими коштами у сумі 500 доларів США.

2.3Стаття (частина статті) КК України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачена.

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України за кваліфікуючими ознаками - заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

2.4Правова позиція сторони обвинувачення.

Прокурор вважав, що вина ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, повністю доведена сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів. На обґрунтування пред`явленого обвинувачення прокурор посилався на те, що, перебуваючи на посаді головного спеціаліста відділу контролю та моніторингу за станом території району Київської районної адміністрації Одеської міської ради та будучи службовою особою, ОСОБА_8 використав надані йому службові повноваження всупереч інтересам служби з метою одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_10 за невчинення дій щодо повторного демонтажу паркану, встановленого біля домоволодіння останньої по АДРЕСА_3 . 
За твердженням сторони обвинувачення, після проведеного 16.02.2023 демонтажу паркану ОСОБА_8 під час особистої зустрічі з ОСОБА_10 повідомив їй про неможливість законного оформлення встановлення паркану та висловив вимогу про передачу йому неправомірної вигоди, зазначивши, що лише у разі її надання він не вживатиме заходів щодо повторного демонтажу огорожі. Надалі, 23.03.2023, під час чергової зустрічі, ОСОБА_8 , за версією обвинувачення, остаточно визначив суму неправомірної вигоди у розмірі 500 доларів США та повторно висунув вимогу щодо її передачі, погрожуючи у разі відмови вжити заходів щодо повторного демонтажу встановленого паркану. 
Прокурор зазначав, що 28.03.2023, реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 поблизу будинку по АДРЕСА_3 одержав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду у розмірі 500 доларів США за невчинення в її інтересах дій з використанням наданої йому влади та службового становища, після чого був викритий і затриманий працівниками правоохоронних органів безпосередньо після одержання зазначених грошових коштів. 
На підтвердження винуватості ОСОБА_8 прокурор посилався на показання свідків, матеріали негласних слідчих (розшукових) дій, результати контролю за вчиненням злочину, протоколи оглядів, обшуків, затримання, вилучення предмета неправомірної вигоди, висновки експертиз, речові докази, а також інші письмові докази, досліджені під час судового розгляду. На думку сторони обвинувачення, наведені докази у своїй сукупності підтверджують факт одержання ОСОБА_8 , як службовою особою, неправомірної вигоди за невчинення в інтересах особи, яка її надала, дій з використанням службового становища, поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди, а тому його дії правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 368 КК України. 
Щодо призначення покарання прокурор зазначив, що ОСОБА_8 раніше не судимий, однак з урахуванням характеру та ступеня тяжкості вчиненого особливо тяжкого корупційного кримінального правопорушення, способу його вчинення, даних про особу обвинуваченого, а також вимог статей 50, 65 КК України, виправлення останнього можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
З урахуванням наведеного прокурор просив визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, та призначити йому покарання у виді семи років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, строком на три роки, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, а також вирішити питання щодо речових доказів, арешту майна, запобіжного заходу та процесуальних витрат відповідно до вимог кримінального процесуального закону.

2.5Правова позиція сторони захисту.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вини у пред`явленому обвинуваченні не визнав та пояснив, що жодних вимог щодо передачі неправомірної вигоди потерпілій ОСОБА_10 не висував, будь-яких умов їй не ставив, не примушував її до передачі грошових коштів та не погрожував вчиненням будь-яких дій у разі відмови. Зазначив, що всі його дії були пов`язані виключно з виконанням покладених на нього посадових обов`язків головного спеціаліста відділу контролю та моніторингу за станом території району Київської районної адміністрації Одеської міської ради.
ОСОБА_8 пояснив, що відповідно до своїх посадових обов`язків здійснював контроль за дотриманням вимог законодавства у сфері благоустрою та виконанням рішень органів місцевого самоврядування. На виконання рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №38 від 10.12.2020 «Про організацію заходів з демонтажу незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території міста Одеси», Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради та розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №27/01-р від 02.02.2023 16.02.2023 було проведено демонтаж незаконно встановленої огорожі за адресою: АДРЕСА_3.
Зазначив, що після демонтажу йому зателефонувала ОСОБА_10 , яка цікавилася підставами проведення демонтажу. Під час телефонної розмови він повідомив їй про можливість ознайомлення з матеріалами щодо демонтажу в Київській районній адміністрації Одеської міської ради, однак остання наполягла на особистій зустрічі.
За словами обвинуваченого, під час зустрічі він роз`яснив ОСОБА_10 вимоги законодавства у сфері благоустрою, повідомив про необхідність оформлення відповідної дозвільної документації та проекту благоустрою, пояснив, що дозвіл на проведення робіт з благоустрою надається Департаментом благоустрою міста Одеської міської ради, а питання видачі таких дозволів не належить до компетенції Київської районної адміністрації чи його посадових повноважень. Також він повідомив, що проект благоустрою може бути виготовлений у спеціалізованій проектній організації на договірних засадах, а будь-які дозволи або погодження з його боку чи з боку районної адміністрації щодо встановлення паркану не можуть бути надані.
Крім того, ОСОБА_8 пояснив, що саме ОСОБА_10 неодноразово ініціювала спілкування з ним, пропонувала зустрічі та висловлювала намір відновити паркан і збільшити площу земельної ділянки за рахунок території загального користування. При цьому він щоразу роз`яснював їй встановлений законом порядок оформлення дозвільних документів та зазначав, що не має повноважень вирішувати такі питання.
Стосовно подій 23.03.2023 обвинувачений пояснив, що, виконуючи свої функціональні обов`язки, побачив проведення будівельних робіт біля будинку по АДРЕСА_3 , поцікавився у робітників наявністю відповідних дозвільних документів, після чого отримав номер телефону особи, яка назвалася власником домоволодіння, та зв`язався з ОСОБА_10 . Під час зустрічі остання, за його словами, сама почала пропонувати йому грошові кошти за сприяння у вирішенні питання щодо встановлення паркану та благоустрою прилеглої території. Він стверджував, що відмовився від таких пропозицій, повторно повідомив про необхідність оформлення дозвільної документації та не давав будь-яких обіцянок щодо вирішення порушеного питання.
Також зазначив, що після цієї зустрічі ОСОБА_10 неодноразово телефонувала йому, однак він відмовлявся від подальших зустрічей та будь-яких домовленостей.
Щодо подій 28.03.2023 пояснив, що зателефонував ОСОБА_10 виключно з метою переконати її добровільно демонтувати незаконно встановлений паркан або звернутися до компетентного органу для оформлення необхідних дозвільних документів. Під час зустрічі, за його словами, ОСОБА_10 несподівано поклала до його блокнота предмет, схожий на грошові купюри. Він зазначив, що не оглядав ці кошти, не перераховував їх, не мав наміру ними заволодівати або використовувати їх у власних інтересах, після чого був затриманий працівниками правоохоронних органів.
Окремо обвинувачений звернув увагу суду на те, що кримінальне провадження було розпочате ще до подій, які стали підставою для його затримання, а потерпіла діяла під контролем правоохоронних органів у межах проведення негласних слідчих (розшукових) дій. На його переконання, саме ОСОБА_10 неодноразово ініціювала передачу грошових коштів, а дії правоохоронних органів мали ознаки провокації злочину. ОСОБА_8 зазначив, що не мав умислу на одержання неправомірної вигоди чи заволодіння чужими коштами, не перевищував своїх службових повноважень, не мав реальної можливості вирішити питання, порушені ОСОБА_10 , а тому просив суд виправдати його у зв`язку з недоведеністю пред`явленого обвинувачення.
Сторона захисту просила виправдати ОСОБА_8 у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, посилаючись на відсутність у його діях як об`єктивних, так і суб`єктивних ознак інкримінованого складу злочину.
На думку сторони захисту, матеріали кримінального провадження не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що саме ОСОБА_8 був ініціатором передачі неправомірної вигоди, висував вимогу про її надання або створював для ОСОБА_10 умови, які б змушували останню передати грошові кошти. Захист наголошував, що відповідно до усталеної практики Верховного Суду вимагання неправомірної вигоди передбачає одночасну наявність трьох обов`язкових елементів: ініціативи службової особи щодо одержання неправомірної вигоди, наявності примусу або погроз чи створення умов, за яких особа вимушена передати неправомірну вигоду, а також існування реальної загрози заподіяння шкоди законним правам чи інтересам особи. На переконання захисту, жоден із зазначених елементів у даному кримінальному провадженні не підтверджений.
Сторона захисту зазначає, що відповідно до посадової інструкції ОСОБА_8 здійснював лише контрольні та організаційні функції у сфері благоустрою, тоді як повноваження щодо видачі дозвільної документації, погодження проектів благоустрою, прийняття рішень про встановлення чи відновлення парканів або надання дозволів на проведення відповідних робіт до компетенції ОСОБА_8 не належали. Вказував, що питання оформлення проектної документації та отримання дозволів вирішувалися іншими органами місцевого самоврядування, насамперед Департаментом благоустрою міста Одеської міської ради та іншими компетентними структурними підрозділами.
Сторона захисту звертала увагу суду, що демонтаж паркану за адресою: АДРЕСА_3 був здійснений 16.02.2023 року на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради №38 від 10.12.2020, Положення про Київську районну адміністрацію Одеської міської ради та розпорядження Київської районної адміністрації №27/01-р від 02.02.2023, тобто у межах реалізації прийнятого уповноваженими органами рішення, а не за особистою ініціативою ОСОБА_8 . Саме тому, на переконання захисту, він об`єктивно не мав можливості одноособово вирішувати питання повторного встановлення або демонтажу паркану.
Крім того, захист наполягав, що саме ОСОБА_10 була ініціатором більшості контактів із ОСОБА_8 , неодноразово телефонувала йому, наполягала на особистих зустрічах та сама порушувала питання можливості вирішення проблеми шляхом передачі грошових коштів. За твердженням сторони захисту, ОСОБА_8 неодноразово роз`яснював ОСОБА_10 законний порядок оформлення дозвільної документації та повідомляв про відсутність у нього відповідних повноважень.
Окремо сторона захисту посилалася на те, що кримінальне провадження було внесено до ЄРДР ще 23.02.2023 року, тобто майже за місяць до фактичної передачі грошових коштів, а вже 07.03.2023 року проведення досудового розслідування було доручено підрозділу стратегічних розслідувань. На думку захисту, це свідчить про відсутність первинної інформації про реальний злочин та про проведення комплексу негласних слідчих (розшукових) дій ще до виникнення події, яка інкримінується обвинуваченому.
Сторона захисту стверджувала, що правоохоронними органами були створені штучні умови для фіксації кримінального правопорушення, тоді як будь-якої самостійної злочинної ініціативи з боку ОСОБА_8 не існувало.
Також захисник звертав увагу суду на обставини визначення підслідності кримінального провадження, зазначаючи, що його було зареєстровано за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, однак розслідування здійснювалося органом, якому відповідно до вимог кримінального процесуального закону така категорія кримінальних правопорушень не була підслідна, що, на думку сторони захисту, свідчить про істотне порушення вимог КПК України та ставить під сумнів допустимість зібраних доказів.
Крім цього, сторона захисту наголошувала на суперечностях у показаннях ОСОБА_10 , відсутності належного підтвердження окремих обставин обвинувачення, а також на тому, що матеріали справи не підтверджують факту існування реальної можливості ОСОБА_8 вплинути на прийняття будь-яких рішень щодо повторного встановлення паркану чи оформлення дозвільних документів.
З огляду на наведене сторона захисту вважала, що обвинувачення ґрунтується переважно на припущеннях, докази, отримані внаслідок проведення негласних слідчих (розшукових) дій, є недопустимими через наявність ознак провокації злочину, а сукупність доказів не доводить винуватість ОСОБА_8 поза розумним сумнівом. У зв`язку з цим захист просив суд ухвалити виправдувальний вирок та вирішити похідні процесуальні питання відповідно до вимог кримінального процесуального закону.
Разом з тим, з метою дотримання змагальності сторін кримінального провадження у сукупності з завданнями кримінального провадження відповідно до ч.6 ст.22 КПК України Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В світлі загальної функції судового контролю за дотриманням прав і інтересів осіб у кримінальному провадженні віднесення Судом, також дослідженні матеріали провадження, допитані свідки, які були надані стороною захисту та за згодою учасників провадження долучені до матеріалів справи.
На підтвердження своєї позиції стороною захисту надані наступні документи та допитані свідки, які на думку останньої спростовуються факти та обставини, викладені в обвинувальному акті, а також висунуте прокурором обвинувачення, а саме:
-Показання, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_11 , який пояснив суду, що який пояснив суду, що у 2023 році працював головним спеціалістом відділу контролю та моніторингу за станом території Київської районної адміністрації Одеської міської ради разом із ОСОБА_8 . До їх службових обов`язків входило здійснення контролю за станом благоустрою території району, проведення перевірок та участь у заходах, пов`язаних із демонтажем самовільно встановлених об`єктів. Свідок зазначив, що під час перевірки території за адресою: АДРЕСА_3 було встановлено факт самовільного встановлення металевої огорожі. Після проведення відповідних перевірок та оформлення необхідної документації за участю представників районної адміністрації, Департаменту благоустрою та комунального підприємства було проведено демонтаж зазначеного паркану. При цьому всі необхідні документи складалися відповідно до встановленої процедури. Після демонтажу до ОСОБА_8 звернулася жінка, яка представлялася представником власника домоволодіння, та просила допомогти у вирішенні питання щодо відновлення паркану. Під час спілкування, за словами свідка, ОСОБА_8 пояснював їй, що вирішення такого питання можливе виключно у правовому полі та після оформлення необхідної дозвільної документації. Він повідомляв про необхідність підготовки відповідних документів, однак наголошував, що питання надання дозволів не належить до компетенції працівників районної адміністрації. Свідок вказав, що після проведеного демонтажу паркан було повторно встановлено, у зв`язку з чим виникла необхідність повторного реагування та проведення передбаченої законодавством процедури демонтажу, яка передбачала повторне обстеження, оформлення документів, роботу комісії та здійснення відповідних організаційних заходів. За словами свідка, жінка неодноразово телефонувала ОСОБА_8 та ініціювала зустрічі. Зі слів самого ОСОБА_8 йому постійно телефонувала ОСОБА_10 . Свідку відомо, що під час однієї із зустрічей біля Великого Фонтану між ними обговорювалося питання проектної документації та вартості проекту благоустрою. При цьому конкретної суми, про яку йшла мова, свідок не пам`ятає та припустив, що розмова могла стосуватися саме вартості виготовлення проектної документації, а не передачі неправомірної вигоди. Свідок також пояснив, що ОСОБА_8 повідомляв керівництво про ситуацію, яка склалася навколо цього об`єкта. При цьому свідок зазначив, що вони із ОСОБА_8 не підтримують жодних особистих стосунків, а після затримання останнього не спілкувалися.;
-Протокол огляду речових доказів від 27.10.2025 року з ілюстрованою фото - таблицею, відповідно до якого на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 23.10.2025 року в приміщенні Пересипської окружної прокуратури м. Одеси за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника та прокурора проведено огляд мобільного телефону марки «Samsung» із SIM-карткою оператора мобільного зв`язку «Київстар», який був вилучений під час огляду місця події та перебував у користуванні ОСОБА_8 . Після введення обвинуваченим PIN-коду «НОМЕР_8» здійснено фотофіксацію інформації, що містилася у телефоні. Під час огляду встановлено наявність у телефонній книзі контакту під назвою «ОСОБА_12 » із номером телефону НОМЕР_1 , а також зафіксовано журнал телефонних з`єднань із зазначеним абонентом. Із фототаблиці вбачається, що між абонентами здійснювалися як вхідні, так і вихідні телефонні дзвінки, зокрема 20 та 21 лютого, 23, 27 і 28 березня 2023 року. Крім того, зафіксовано листування та інформацію про цей самий контакт у месенджері Telegram, де він відображався під іменем « ОСОБА_12 » із зазначеним номером телефону та ідентифікатором користувача ОСОБА_13 . Таким чином, протокол огляду речових доказів та додана до нього фототаблиця підтверджують факт існування телефонного контакту між ОСОБА_8 та абонентом, який використовував номер телефону НОМЕР_1 , а також наявність телефонних з`єднань і комунікації між ними у відповідний період. 

2.6 Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

При ухваленні цього вироку суд виходить з того, що відповідно до ст. 62 Конституції України, кожна особа, до моменту ухвалення обвинувального вироку, вважається невинуватою у вчиненні злочину. Це є основоположним принципом правової держави, що забезпечує права людини на захист і справедливе судочинство. Кожен обвинувачений має право на презумпцію невинуватості, що передбачає, що саме обвинувачення має довести вину особи. Важливим є те, що особа не зобов`язана доводити свою невинуватість, адже обов`язок доведення вини лежить на стороні обвинувачення. Тільки тоді, коли винуватість особи буде доведена поза розумним сумнівом, може бути ухвалений обвинувальний вирок, що відповідає вимогам справедливості та законності.
Такий підхід до кримінального судочинства є важливим, оскільки він гарантує кожній людині рівність перед законом та захист від необґрунтованих звинувачень. Суд, у свою чергу, повинен не лише оцінювати докази, але й застосовувати принципи справедливості, розглядаючи кожен доказ з огляду на його належність та допустимість, а також переконливість і взаємозв`язок з іншими доказами.
Крім того, відповідно до ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.
Важливою складовою процесуального права є те, як суд оцінює надані докази. суд не обмежується лише формальним розглядом окремих доказів, а здійснює їх оцінку в сукупності. Це означає, що жоден доказ не має бути розглянутий ізольовано, і їх зв`язок між собою має допомогти суду сформувати об`єктивну картину подій. Кожен доказ має бути перевірений на предмет його відповідності вимогам закону та його здатності підтвердити певні обставини справи.
Цей підхід дозволяє забезпечити об`єктивність судового розгляду та гарантує, що винність обвинувачених буде доведена у відповідності до вимог законодавства, а їхні права на справедливий судовий процес будуть належно захищені.
Суд, вислухавши показання обвинуваченого, свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, проаналізувавши доводи сторони обвинувачення та сторони захисту, приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме в одержанні службовою особою неправомірної вигоди за невчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду.
Разом із тим, досліджені у судовому засіданні докази свідчать про наявність у діях ОСОБА_8 ознак іншого кримінального правопорушення, а саме шахрайства, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману. При цьому суд виходить із того, що встановлені під час судового розгляду фактичні обставини не підтверджують наявності у ОСОБА_8 передбачених законом повноважень та реальної можливості вчинити чи не вчинити дії, за які, за версією сторони обвинувачення, він одержав неправомірну вигоду, а також не підтверджують існування вимагання неправомірної вигоди як обов`язкової кваліфікуючої ознаки складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
За таких обставин суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_8 підлягають перекваліфікації з ч. 3 ст. 368 КК України на ч. 1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), що підтверджується наведеними нижче належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, дослідженими судом у їх сукупності, а саме:
-Показаннями, допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , яка повідомила суду, що проживала у будинку по АДРЕСА_3 , після демонтажу огорожі звернулася до знайомої ОСОБА_14 , яка порадила їй звернутися до ОСОБА_8 для з`ясування причин демонтажу та можливості встановлення паркану. Під час першої зустрічі, яка відбулася біля місця проведення демонтажу, ОСОБА_8 повідомив їй, що питання можна вирішити законним шляхом, однак необхідно оформити відповідні документи, а також зазначив, що він не приймає рішення одноособово, оскільки такі питання вирішуються комісією. Свідок зазначила, що в подальшому між нею та ОСОБА_8 відбулося декілька зустрічей, під час яких обговорювалася можливість повторного встановлення огорожі. За її словами, під час зустрічі біля фонтану були присутні вона, ОСОБА_8 та його колега ОСОБА_15 . Саме тоді була названа сума у розмірі 500 доларів США, після сплати якої, зі слів ОСОБА_8 , огорожа залишиться на місці. При цьому будь-яких гарантій позитивного вирішення питання їй не надавали. ОСОБА_10 повідомила, що після другої зустрічі вона звернулася до правоохоронних органів, оскільки сприйняла висловлені їй пропозиції як вимогу надати грошові кошти. За її заявою працівниками правоохоронних органів було організовано проведення контролю за вчиненням злочину, їй було надано спеціальну техніку для аудіофіксації розмов, а також роз`яснено порядок її використання. Свідок пояснила, що під час останньої зустрічі біля будинку вона передала ОСОБА_8 блокнот, усередині якого знаходилися грошові кошти у сумі 500 доларів США, після чого обвинуваченого було затримано працівниками правоохоронних органів. Разом із тим у ході допиту ОСОБА_10 також повідомила, що земельна ділянка їй не належала, власником будинку була її подруга, а документів, які підтверджували б право власності або користування земельною ділянкою, вона не мала. Вона підтвердила, що не знала, кому саме належить земельна ділянка, не володіла інформацією щодо правового режиму земельної ділянки та порядку погодження встановлення огорожі. Також свідок зазначила, що сама не здійснювала офіційного звернення щодо отримання дозволу на встановлення огорожі, а після демонтажу нову огорожу встановлювала інша особа. Крім того, вона пояснила, що про здійснення аудіофіксації розмов та порядок запису телефонних переговорів їй нічого не було відомо, запис розмов розпочала лише після звернення до правоохоронних органів, а щодо змісту технічної сторони фіксації пояснити нічого не могла. Під час допиту також підтвердила, що будь-які заходи фізичного впливу чи погрози щодо неї з боку ОСОБА_8 не застосовувалися.;
-Заявою про вчинення кримінального правопорушення від 22.02.2023 року, адресованою начальнику Управління стратегічних розслідувань в Одеській області ДСР Національної поліції України, у якій заявниця ОСОБА_10 , повідомила про можливе вимагання неправомірної вигоди посадовими особами Київської районної адміністрації Одеської міської ради, а саме начальником відділу благоустрою ОСОБА_8 та ОСОБА_16 . У заяві зазначено, що вказані особи, за твердженням заявниці, вимагали від неї неправомірну вигоду у розмірі від 1000 до 2000 доларів США за підготовку документації щодо проєкту благоустрою земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , із зазначенням прохання вжити відповідних заходів реагування та притягнути винних осіб до відповідальності.;
-Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 323895282, сформованою 23.02.2023 року на підставі запиту в межах кримінального провадження № 42023163040000011, відповідно до якої встановлено, що ОСОБА_17 є власником нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , а саме 202/1000 часток домоволодіння загальною площею 206,5 кв.м на підставі договору дарування від 14.01.2014 року, а також власником земельної ділянки кадастровий номер 5110136900:19:005:0081 площею 0,0213 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за тією ж адресою. Крім того, у довідці зазначено, що відомості про обтяження, іпотеки, а також записи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно та Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо вказаного майна відсутні.;
-Заявою ОСОБА_10 від 23.02.2023 року, адресованою прокурору Суворовської окружної прокуратури м. Одеси, відповідно до якої заявниця надала добровільну згоду на проведення стосовно неї негласних слідчих (розшукових) дій у межах кримінального провадження № 42023163040000011, зазначивши, що така згода надається добровільно та усвідомлено у зв`язку з повідомленими нею обставинами щодо можливого вчинення кримінального правопорушення. Заява містить дату її складення, особистий підпис заявниці та підтверджує її добровільне волевиявлення на участь у проведенні відповідних негласних слідчих (розшукових) дій.;
-Протоколом ідентифікації (огляду) та вручення грошових коштів від 27.03.2023 року з доданими фотокопіями грошових купюр, відповідно до якого старшим оперуповноваженим Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України на виконання доручення слідчого та постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину проведено ідентифікацію грошових коштів, які належали свідку  ОСОБА_10 та були добровільно надані нею правоохоронним органам для використання під час проведення спеціального слідчого експерименту у кримінальному провадженні. Перед початком процесуальної дії ОСОБА_10 роз`яснено її процесуальні права та обов`язки, а також вимоги кримінального процесуального закону щодо недопустимості провокування особи на вчинення кримінального правопорушення. У присутності понятих проведено детальний огляд п`яти банкнот номіналом по 100 доларів США кожна, із фіксацією серій та номерів кожної купюри, виготовлено їх фотокопії та копії за допомогою копіювальної техніки, після чого перевірено відповідність реквізитів банкнот. Надалі зазначені грошові кошти були оброблені спеціальною хімічною речовиною «Світлячок-М», виготовлено контрольний зразок цієї речовини та перевірено можливість її виявлення за допомогою ультрафіолетового освітлення. Перед врученням коштів ОСОБА_10 працівниками поліції проведено огляд її особистих речей та наявних при ній готівкових коштів інших номіналів з метою виключення можливості змішування ідентифікованих купюр з іншими грошовими коштами. Після завершення зазначених дій грошові кошти, що належали ОСОБА_10 , у сумі 500 (п`ятсот) доларів США, які складалися з п`яти банкнот номіналом по 100 доларів США із зафіксованими у протоколі серіями та номерами, були передані їй для використання під час проведення контролю за вчиненням злочину. До протоколу додано фотокопії всіх п`яти банкнот із відображенням їх серій та номерів, що повністю відповідають відомостям, внесеним до протоколу, та забезпечують їх подальшу індивідуальну ідентифікацію.;
-Протоколом огляду від 28.03.2023 року з додатком у вигляді електронного носія інформації, відповідно до якого проведено огляд місця події, а саме земельної ділянки місцевості біля будинку АДРЕСА_3 за участю ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якого було виявлено та належним чином вилучено: купюри номіналом 100 доларів США в кількості 5 (п`ять) з наступними серіями та номером: КК38206399C, FG34228382B, FH62211462A, AB07423060K, HK21651600B які під час освітлення лампою «Osram» Germicidal мали порошкове забарвлення жовто-зеленого кольору, та згідно пояснень ОСОБА_8 передала йому ОСОБА_10 блокнот синього кольору з чорновими записами, який згідно пояснень належить ОСОБА_8 , мобільний телефон марки «Самсунг» в корпусі чорного кольору з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_2 , що перебував в користуванні у ОСОБА_8 ;
-Протоколом обшуку від 28.03.2023 року з додатком у вигляді електронного носія інформації, відповідно до якого проведено обшук транспортного засобу «Opel» в чорному кольорі номер д/р НОМЕР_3 , що на праві власності згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого було виявлено та в подальшому вилучено посвідчення НОМЕР_9 головного спеціаліста відділу контролю та моніторингу за станом території району видане Київської районної адміністрації ОМР дійсне до 31.12.2023 року.;
-Протоколом обшуку від 28.03.2023 року з додатком у вигляді електронного носія інформації, відповідно до якого проведено обшук службових кабінетів №303 та №304 Київської районної аміністрації Одеської міської ради, що розташована за адресою: м.Одеса, вул. Академіка Корольова 9 під час якого виявлено та належним чином вилучено: кабінет № 304 факсограмма від 10.02.2023 щодо демонтажу самовільно встановлених об`єктів за адресою: АДРЕСА_3 в двох екземплярах на 2 арк; копія розпорядження міського голови №206 К від 16.03.2022 на 1 арк; акт від 23.02.2023 адреса: м. Одеса вул. Дачна 10/9 на 1 арк; акт від 23.02.2023 адреса: м. Одеса вул. Тополіна 18 на 1 арк; перелік-таблиця за 2023 рік з номерами, описом розпоряджень, адрес на 2 акр; копія розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №27/01р від 02.02.2023 на 1 арк; розсилка щодо демонтажу незаконного розміщеного обєкту за адресою: м. Одеса вул. Бригадна 61 на 1 арк; акт від 16.02.2023 за адресою: м. Одеса вул. Бригадна 61 на 1 акр Кабінет №303: лист без підписів про демонтаж незаконно розміщеного об`єкту за адресою: АДРЕСА_3 на 3 арк; копія розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №27/01р від 02.02.2023 на 1 арк.;
-Листом Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 540/01-11 від 28.03.2023 року, відповідно до якого на запит Управління стратегічних розслідувань в Одеській області ДСР НП України надано копії матеріалів особових справ працівників Київської районної адміністрації Одеської міської ради, зокрема  ОСОБА_8 та ОСОБА_11 . До матеріалів особової справи ОСОБА_8 долучено особову картку, копії паспорта громадянина України, реєстраційного номера облікової картки платника податків, диплома про освіту, тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, документів щодо спеціальних обмежень, згоди на збір та обробку персональних даних, розпоряджень міського голови про призначення на посаду, присяги посадової особи місцевого самоврядування, а також посадової інструкції. Зазначені документи підтверджують перебування ОСОБА_8 на посаді головного спеціаліста відділу контролю та моніторингу за станом території району Київської районної адміністрації Одеської міської ради, обсяг його посадових повноважень та статус посадової особи місцевого самоврядування.
-Розпорядженням Одеського міського голови № 1564К від 07.11.2019 року «Про призначення ОСОБА_8 », відповідно до якого ОСОБА_8 призначено на посаду головного спеціаліста відділу контролю та моніторингу за станом території району Київської районної адміністрації Одеської міської ради з 13 листопада 2019 року, як такого, що пройшов конкурс, та присвоєно 13 ранг посадової особи місцевого самоврядування. Зазначений документ підтверджує зайняття ОСОБА_8 відповідної посади в органі місцевого самоврядування на момент подій, що є предметом даного кримінального провадження.
-Актом обстеження незаконно розміщених об`єктів, споруд та елементів на території м. Одеси від 20.01.2023 року, складеним посадовими особами Департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради, Департаменту з благоустрою міста Одеської міської ради, Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та Київської районної адміністрації Одеської міської ради, відповідно до якого проведено обстеження території за адресою: АДРЕСА_3. Під час обстеження встановлено, що на земельній ділянці розміщено об`єкт у вигляді металевої огорожі з хвірткою. У ході перевірки представниками відповідних структурних підрозділів з`ясовано, що земельна ділянка перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Одеси, відомості про реєстрацію права користування чи права власності на неї за будь-якими особами відсутні, дозвільна документація на встановлення зазначеної огорожі, містобудівні умови та обмеження, документи, що надають право на виконання підготовчих чи будівельних робіт, а також дозвіл на порушення об`єкта благоустрою компетентними органами не видавалися. За результатами обстеження зроблено висновок, що металева огорожа з хвірткою встановлена самовільно та є незаконно розміщеним об`єктом.;
-Фототаблицею до акта обстеження від 20.01.2023 року, на якій зафіксовано зовнішній вигляд домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , зокрема встановлену вздовж меж земельної ділянки металеву огорожу з хвірткою, що була предметом проведеного обстеження. На фототаблиці зазначено, що фотографування здійснено головним спеціалістом відділу контролю та моніторингу за станом території району Київської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_8 ;
-Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради № 27-01р від 06.02.2023 року «Про демонтаж незаконно розміщеного об`єкта за адресою: АДРЕСА_3», прийнятим за результатами проведеного 20.01.2023 року обстеження, відповідно до якого встановлено факт самовільного розміщення металевої огорожі з хвірткою за вказаною адресою, відсутність документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою, відсутність дозвільної документації на встановлення зазначеного об`єкта, а також відсутність інформації про реєстрацію дозвільних документів у відповідних державних реєстрах. На підставі наведених обставин розпорядженням вирішено здійснити демонтаж незаконно встановленої металевої огорожі з хвірткою, доручено відповідним комунальним підприємствам та службам організувати проведення демонтажних робіт, забезпечити охорону громадського порядку під час їх виконання та визначено посадову особу, відповідальну за контроль за виконанням цього розпорядження.;
-Схемою розташування об`єкта за адресою: АДРЕСА_3, яка є додатком до матеріалів обстеження та відображає місце розташування земельної ділянки, домоволодінь, прилеглої забудови, елементів дорожньої мережі та місце встановлення металевої огорожі з хвірткою, що підлягала демонтажу відповідно до прийнятого розпорядження. Зазначена схема використовувалася для ідентифікації місця розташування об`єкта та підтверджує локалізацію земельної ділянки, яка стала предметом проведеного обстеження.;
-Посадовою інструкцією ОСОБА_8 , відповідно до якої він як спеціаліст відділу контролю та моніторингу за станом території району Київської районної адміністрації Одеської міської ради зобов`язаний:2.1 Здійснює контроль за утриманням території району в належному санітарно-технічному стані та, у разі виявлення правопорушень, повідомляє відповідні органи; 2.2. Надає пропозиції та погоджує за згодою з керівництвом відділу плани робіт з поточних та капітальних ремонтів доріг, міжквартальних проїздів, тротуарів, пішохідних зон, об`єктів благоустрою та зеленого господарства; 2.3. Бере участь, за згодою з керівництвом відділу, у розробці маршрутів міського пасажирського транспорту у межах району та надає пропозиції щодо погодження розташування, благоустрою та облаштування місць відстою пасажирського транспорту біля прикінцевих зупинок; 2.4. Надає пропозиції щодо облаштування на території району зупинок пасажирського транспорту, пішохідних переходів, засобів обмеження швидкості руху автомобільного транспорту та інших заходів, спрямованих на забезпечення безпеки дорожнього руху, узгоджує їх розміщення або ліквідацію; 2.5. Проводить заходи з виявлення безхазяйного майна та повідомляє про Департамент комунальної власності Одеської міської ради: 2.6. За згодою з керівництвом відділу, визначає межі прибиральної площі житлових будинків та готують документи для погодження; 2.6. Здійснює контроль за роботою комунальних підприємств, фізичних та інших юридичних осіб, які надають послуги з утримання будинків та прибудинкових територій щодо виконання робіт з ремонту та утримання будинків та прибудинкових територій щодо виконання робіт з ремонту та утримання об`єктів благоустрою, вулично-дорожньої мережі, міжквартальних проїздів, при будинкових територій, зелених насаджень загального та спеціального призначення, вуличного освітлення та зовнішніх електромереж, малих архітектурних форм на території району та, у разі необхідності, вносити пропозиції щодо заходів реагування; 2.8. Здійснює заходи з проведення благоустрою та озеленення території району у межах виділених бюджетних коштів; 2.9. Здійснює перевірки території району, об`єктів благоустрою району щодо стану їх благоустрою і додержання юридичними та фізичними особами законодавства у сфері благоустрою населених пунктів, Правил благоустрою території міста Одеси на території району, вживає необхідні заходи, у разі виявлення порушень; 2.10. За згодою з керівництвом відділу Визначає в межах району за підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами території для прибирання та готує документи для погодження; 2.11. За згодою з керівництвом відділу узгоджує розміщення парковок, автостоянок на території району та вносить пропозиції щодо доцільності їх діяльності за місцем розташування; 2.12. За згодою з керівництвом відділу, здійснює заходи щодо отримання Інформації про замовника (власника) об`єкта будівництва, наявність передбачених чинним законодавством дозвільних документів щодо виконання підготовчих та (або) будівельних робіт за відповідним об`єктом будівництва, наявність майнових прав на земельну ділянку, на якій здійснюється виявлене будівництво, та відповідність виявленого на ній об`єкта будівництва цільового призначення такої земельної ділянки; 2.13. Здійснює заходи щодо виявлення на території, району фактів самовільного будівництва або реконструкції та вирішує питання за згодою з керівництвом відділу, щодо знесення самочинно побудованих об`єктів або приведення самочинно реконструйованих об`єктів у первинний стан відповідно до затверджених процедур; 2.14. Вносить пропозиції по проведенню робіт з демонтажу об`єктів самочинного будівництва, приведення території до первинного стану та її благоустрою, у разі невиконання відповідного розпорядження голови райадміністрації; 2.15. Готує проекти розпоряджень з питань демонтажу об`єктів самочинного будівництва; 2.16. Вносить приписи та складає протоколи про адміністративні правопорушення з питань, які віднесені до компетенції відділу; 2.17. Забезпечує оперативне реагування на порушення фізичними та юридичними особами чинного законодавства та (або) на несумлінне виконання на території району своїх обов`язків функціональними виконавчими органами міської ради; 2.18. Забезпечує оперативне інформування керівництва про позиції громадян в частині оцінки стану справ у сфері благоустрою та стану житлово-комунального сектору території Київського району міста Одеси. 2.19. За згодою з керівництвом відділу готує листи-рішення щодо можливості розміщення елементів вуличної торгівлі та тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території району, у тому числі в місцях відпочинку мешканців (парки, сквери, тощо); 2.20. За згодою з керівництвом відділу інформує управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради про видачу заявнику листа - рішення або іншого документу про можливість розміщення елемента вуличної торгівлі, тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності або про відмову в реалізації намірів розміщення елемента вуличної торгівлі, тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності; 2.21. За згодою з керівництвом відділу вирішує питання щодо розміщення пересувних тимчасових споруд та елементів вуличної торгівлі на території району під час проведення ярмарок, відзначення державних свят, міських святкових та пам`ятних дат, урочистих масових заходів на строк проведення таких заходів; 2.22. Готує для погодження проекти щодо утримання території благоустрою, на якій розміщені некапітальні пункти дрібно-роздрібної торгівельної мережі, торгівельні ряди, торгівельні майданчики, засоби пересувної дрібно-роздрібної торгівельної мережі, ярмарки, ярмарки-виставки на відкритих майданчиках у належному стані; 2.23. Готує проекти розпоряджень з питань розміщення пересувних тимчасових споруд та елементів торгівлі під час проведення ярмарків; 2.24. Здійснює заходи щодо розширення та вдосконалення мережі підприємств торгівлі, харчування, побутового обслуговування.
-Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 28.03.2023 року, складеним старшим слідчим СВ Відділення поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_18 , відповідно до якого о 16 годині 45 хвилин у службовому кабінеті № 17 Відділення поліції № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського Козацтва, 31, у порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у кримінальному провадженні № 42023163040000011 від 23.02.2023 року. Підставою затримання визначено те, що безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення сукупність очевидних ознак вказувала на те, що саме ОСОБА_8 щойно вчинив інкримінований злочин. У протоколі зазначено анкетні дані затриманого, місце його реєстрації та фактичного проживання, а також час фактичного затримання 12 годин 00 хвилин 28.03.2023 року.;
-Висновком експерта № 23-1804 від 25.04.2023 року з ілюстрованою фото таблицею за результатами проведення судово-технічної експертизи документів, відповідно до якого надані на експертизу 5 (п`ять) грошових банкнот, кожна номіналом 100 доларів США з серійними номерами: КК38206399С, FG34228382B, FH62211462A, AB07423060K, HK21651600B, відповідають за своїми характеристиками аналогічним грошовим банкнотам, що випущені в обіг Федеральною резервною системою США. Надані на експертизу 5 (п`ять) грошових банкнот, кожна номіналом 100 доларів США з серійними номерами: КК38206399С, FG34228382B, FH62211462A, AB07423060K, HK21651600B є грошовими банкнотами Федеральної резервної системи США.;
-Висновком експерта № 23-1803 від 21.04.2023 року з ілюстрованою фото таблицею за результатами проведення криміналістичної експертизи по дослідженню спеціальних хімічних речовин, відповідно до якого на п`яти купюрах номіналом 100 доларів США, кожна, серіями: КК 38206399 С, FG 34228382 В, AB 07423060 К, HK 21651600 В, FH 62211462 А, на момент дослідження, є спеціальна хімічна речовина (спецбарвник) - люмінесцентний порошок неорганічної природи. На блокноті синього кольору з чорновими записами, який згідно пояснень належить ОСОБА_8 та на одноразовій медичній масці, яка вкладена у блокнот, на момент дослідження, є спеціальна хімічна речовина (спецбарвник) - люмінесцентний порошок неорганічної природи. Спеціальна люмінесцентна речовина (спец барвник) на блокноті синього кольору з чорновими записами, який згідно пояснень належить ОСОБА_8 та на одноразовій медичній масці, яка вкладена у блокнот, має спільну родову належність зі спеціальною хімічною речовиною (спецбарвником), яка була виявлена на п`яти купюрах номіналом 100 доларів США, кожна, серіями: КК 38206399 С, FG 34228382 В, AB 07423060 К, HK 21651600 В, FH 62211462 А. Спеціальна люмінесцентна речовина (спец барвник) на блокноті синього кольору з чорновими записами, який згідно пояснень належить ОСОБА_8 та на одноразовій медичній масці, яка вкладена у блокнот; на п`яти купюрах номіналом 100 доларів США, кожна, серіями: КК 38206399 С, FG 34228382 В, AB 07423060 К, HK 21651600 В, FH 62211462 А мають спільну родову належність зі спеціальною хімічною речовиною (спецбарвником), яка надана в якості зразка порівняння.;
-Протоколом про результати проведення контролю за вчиненням злочину від 29.03.2023 року, з додатком у вигляді електронного носія інформації, складеним старшим оперуповноваженим 5-го відділу Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України майором поліції ОСОБА_19 на виконання доручення та постанови прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси про проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контролю за вчиненням злочину з використанням заздалегідь ідентифікованих засобів у кримінальному провадженні № 42023163040000011 від 23.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, відповідно до якого зафіксовано хід та результати проведення спеціального слідчого експерименту щодо документування факту одержання неправомірної вигоди ОСОБА_8 . Згідно з протоколом, 27.03.2023 року у період з 08 год. 00 хв. до 08 год. 16 хв. у службовому приміщенні Управління стратегічних розслідувань в Одеській області ДСР НП України за адресою: м. Одеса, вул. Осипова, 23, кабінет № 407, грошові кошти у сумі 500 (п`ятсот) доларів США, які належали заявниці ОСОБА_10 , були пред`явлені нею для проведення процесуальної дії, оглянуті, ідентифіковані, описані за серіями та номерами, після чого помічені спеціальною люмінесцентною хімічною речовиною «Світлячок-М». Одночасно виготовлено контрольний зразок зазначеної спеціальної речовини шляхом нанесення її на аркуш паперу формату А-4, який після цього було поміщено до паперового конверта та опечатано. Після завершення огляду й ідентифікації зазначені грошові кошти були повернуті ОСОБА_10 для використання під час проведення контролю за вчиненням злочину. Протоколом також зафіксовано подальший перебіг подій 28.03.2023 року. Зокрема, о 10 год. 51 хв. ОСОБА_8 зателефонував ОСОБА_10 та повідомив про намір зустрітися. Під час телефонної розмови ОСОБА_10 повідомила, що перебуває поза місцем проживання та зможе зустрітися через певний час. О 11 год. 35 хв. ОСОБА_10 повторно зателефонувала ОСОБА_8 та повідомила, що вже перебуває вдома, після чого о 11 год. 36 хв. відбулася їх зустріч. У ході бесіди, приблизно о 11 год. 37 хв., ОСОБА_8 дістав блокнот синього кольору, відкрив його, після чого ОСОБА_10 передала йому раніше ідентифіковані та оброблені спеціальною речовиною грошові кошти у сумі 500 доларів США. Як убачається з протоколу, після отримання коштів ОСОБА_8 перерахував п`ять купюр номіналом по 100 доларів США, поклав їх усередину блокнота синього кольору, закрив його, після чого продовжив спілкування із ОСОБА_10 . Таким чином, результати проведеної негласної слідчої (розшукової) дії безпосередньо зафіксували факт передачі ОСОБА_10 належних їй грошових коштів, попередньо ідентифікованих та помічених спеціальною хімічною речовиною, а також їх прийняття, перерахування та поміщення ОСОБА_8 до належного йому блокнота, що стало підставою для подальшого проведення невідкладних слідчих дій та вилучення зазначених грошових коштів.;
-Протоколом про результати проведення аудіо-, відеоконтролю особи від 03.04.2023 року, з додатком у вигляді електронного носія інформації, відповідно до якого на підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 24.02.2023 року та в межах кримінального провадження № 42023163040000011 проведено негласну слідчу (розшукову) дію щодо аудіо- та відеофіксації спілкування ОСОБА_10 із ОСОБА_8 за допомогою технічних засобів, розміщених на карті пам`яті № 381т від 24.02.2023 року. Зі змісту протоколу вбачається, що 23.03.2023 року зафіксовано телефонну розмову між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , під час якої останній повідомляв про прибуття до місця проживання ОСОБА_10 та пропонував зустрітися для обговорення питання щодо встановленого паркану. У ході розмови сторони узгоджували місце та час зустрічі, зокрема поблизу 6-ї станції Великого Фонтану, а також уточнювали орієнтири для зустрічі. В подальшому 23.03.2023 року відбулася зустріч ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , під час якої обговорювалися обставини демонтажу огорожі, можливість її повторного встановлення, питання благоустрою, наявності або відсутності документів, а також юридичний порядок оформлення відповідних робіт. Із зафіксованої розмови вбачається, що ОСОБА_10 повідомляла про намір встановити сітку, стовпчики та впорядкувати територію, а ОСОБА_8 та інша особа роз`яснювали, що для законного вирішення питання необхідна значна кількість документів, зокрема документи щодо землі, будинку, введення об`єкта в експлуатацію та інші матеріали, які підтверджують правомірність користування ділянкою та можливість проведення робіт. У протоколі відображено, що під час зазначеної зустрічі обговорювалася відсутність у ОСОБА_10 належних документів, а також те, що у разі їх відсутності оформлення питання в законному порядку є проблемним. При цьому в розмові містяться висловлювання про те, що «ми не можемо їх зробити», «треба купа документів», «має бути все ідеально», а також про небажаність повторного «світіння» незаконних споруд. Одночасно ОСОБА_10 висловлювала зацікавленість у тому, щоб огорожа залишилася на місці, була встановлена акуратно та зовні не привертала уваги. Також із протоколу вбачається, що під час цієї зустрічі сторони обговорювали грошове питання. У розмові зафіксовано висловлювання ОСОБА_8 щодо суми «п`ятсот», на що ОСОБА_10 уточнила, що це «не гривень», після чого ОСОБА_8 відповів ствердно. Подальша розмова стосувалася можливості зустрічі у понеділок, завершення робіт із встановлення огорожі та подальшого узгодження дій після повернення ОСОБА_10 . Крім того, протокол містить фіксацію телефонних розмов 28.03.2023 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , під час яких останній телефонував ОСОБА_10 , уточнював її місцезнаходження та можливість зустрічі, а ОСОБА_10 повідомляла, що перебуває не вдома, однак зможе прибути пізніше. У подальшому ОСОБА_10 повідомила ОСОБА_8 , що вже перебуває вдома, після чого була узгоджена зустріч біля будинку. Таким чином, зазначений протокол фіксує наявність неодноразових телефонних та особистих контактів між ОСОБА_10 і ОСОБА_8 у період 23.03.2023 та 28.03.2023 року, зміст їх спілкування щодо встановлення огорожі за адресою: АДРЕСА_3 , обговорення відсутності дозвільних документів, порядку оформлення відповідних робіт, а також розмову щодо суми 500.;
-Протоколом про результати проведення аудіо-, відеоконтролю особи від 03.04.2023 року, з додатком у вигляді електронного носія інформації, відповідно до якого на підставі ухвали Одеського апеляційного суду від 24.02.2023 року № 1308т та в межах кримінального провадження № 42023163040000011 здійснено аудіо- та відеоконтроль ОСОБА_8 із використанням технічних засобів, інформація з яких містилася на картах пам`яті інв. № 541т та № 542т від 25.03.2023 року. Із зазначеного протоколу вбачається, що 28.03.2023 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 відбулися дві телефонні розмови, під час яких сторони узгодили час та місце особистої зустрічі. ОСОБА_8 повідомив, що може прибути приблизно через 5-10 хвилин, однак ОСОБА_10 пояснила, що перебуває на педикюрі та зможе зустрітися приблизно через пів години. Після цього сторони домовилися, що ОСОБА_10 зателефонує після повернення додому. У наступній телефонній розмові ОСОБА_10 повідомила ОСОБА_8 , що вже перебуває вдома, після чого останній повідомив, що виходить на зустріч. Крім того, ОСОБА_10 попросила дозволу телефонувати ОСОБА_8 у разі виникнення будь-яких питань, на що останній погодився та зазначив, що у разі необхідності сторони й надалі контактуватимуть між собою. Відповідно до протоколу, об 11 годині 37 хвилин 08 секунд відбулася особиста зустріч між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , під час якої сторони обговорювали питання розміщення тротуару, огорожі та можливість перенесення окремих її елементів. ОСОБА_8 пояснив, що огорожу необхідно лише частково змістити, приблизно до місця розташування люка, щоб забезпечити можливість проходу по тротуару, зазначивши, що після проведення реконструкції відповідне питання буде остаточно врегульовано. Також він повідомив, що встановлення сітки є допустимим, порадивши лише трохи змістити її розташування. Під час цієї зустрічі зафіксовано обговорення передачі грошових коштів. Із протоколу вбачається, що після підтвердження сторонами попередніх домовленостей ОСОБА_10 здійснила перерахунок грошових коштів, промовивши: «Раз, два, три, чотири, п`ять. Ну мало ли. Деньги любят счёт», після чого, як зафіксовано технічними засобами контролю, о 11 годині 37 хвилин ОСОБА_10 дістала грошові кошти та поклала їх до блокнота синього кольору. Після цього сторони безперешкодно продовжили обговорення виключно питань щодо подальшого облаштування огорожі, виду сітки, можливості її встановлення та перенесення окремих конструктивних елементів. Зміст зафіксованої розмови також свідчить, що ОСОБА_10 висловлювала занепокоєння скаргами сусідів, можливістю встановлення різних видів огорожі та необхідністю приведення її у належний стан, тоді як ОСОБА_8 надавав рекомендації щодо допустимого розташування конструкції, зазначаючи, що достатньо лише незначно перенести огорожу та залишити прохід для пішоходів. Таким чином, зазначений протокол підтверджує факт попереднього узгодження сторонами особистої зустрічі, їх безпосереднє спілкування 28.03.2023 року, фіксує момент передачі ОСОБА_10 грошових коштів шляхом поміщення їх до блокнота синього кольору під час перебування поряд із ОСОБА_8 , а також подальше безперервне обговорення сторонами питань щодо розміщення огорожі, перенесення її елементів та благоустрою прилеглої території. 
2.7 Мотиви зміни обвинувачення судом та узагальнені висновки.

Вирішуючи питання про правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого, суд виходить із того, що кримінальне провадження здійснюється на засадах верховенства права, законності, забезпечення права на справедливий судовий розгляд, презумпції невинуватості та доведеності вини, змагальності сторін, безпосередності дослідження доказів і свободи в оцінці доказів.
Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Зазначений конституційний принцип є визначальним для діяльності суду та передбачає, що будь-яке втручання держави у права особи, у тому числі шляхом притягнення до кримінальної відповідальності, повинно здійснюватися виключно на підставі закону, із дотриманням принципів юридичної визначеності, пропорційності, справедливості та належної правової процедури.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Цей припис однаковою мірою поширюється як на органи досудового розслідування і прокуратуру, так і на суд, який не вправі виходити за межі наданих йому законом повноважень або підміняти собою сторону обвинувачення.
Однією з фундаментальних конституційних гарантій кримінального провадження є презумпція невинуватості. Відповідно до частини першої статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Зазначені конституційні гарантії узгоджуються з положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожному право на справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом, а також передбачає, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим, доки його вину не буде доведено у встановленому законом порядку.
Відповідно до статті 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а обов`язок доказування покладається виключно на сторону обвинувачення.
Статтею 22 КПК України закріплено принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості. Водночас суд, залишаючись незалежним та неупередженим арбітром, не виступає на стороні обвинувачення чи захисту, не збирає докази замість сторін і не вправі усувати недоліки досудового розслідування шляхом самостійного відшукування доказів винуватості особи.
Відповідно до статті 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а свої висновки може ґрунтувати лише на тих доказах, які були безпосередньо досліджені під час судового розгляду або отримані у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом.
Предмет доказування у кримінальному провадженні визначений статтею 91 КПК України та охоплює, зокрема, подію кримінального правопорушення, винуватість особи у його вчиненні, форму вини, мотив, мету, обставини, що впливають на кримінально-правову оцінку діяння, а також інші обставини, які мають значення для кримінального провадження. Згідно зі статтею 92 КПК України саме прокурор зобов`язаний довести всі обставини, що входять до предмета доказування, а недоведеність хоча б однієї з обов`язкових ознак складу кримінального правопорушення виключає можливість постановлення обвинувального вироку за відповідною кваліфікацією.
Відповідно до статті 94 КПК України суд оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили, а будь-які сумніви щодо доведеності вини особи підлягають тлумаченню на її користь.
При цьому суд звертає увагу, що предметом судового розгляду є не юридична кваліфікація, запропонована стороною обвинувачення, а фактичні обставини кримінального провадження, встановлені під час безпосереднього дослідження доказів. Правова оцінка цих обставин є виключною компетенцією суду.
Відповідно до статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта. Разом із тим наведене положення не означає обов`язковості для суду правової кваліфікації, наведеної прокурором. Суд не пов`язаний юридичною оцінкою, викладеною в обвинувальному акті, а зобов`язаний самостійно встановити фактичні обставини кримінального правопорушення, перевірити їх на підставі безпосередньо досліджених доказів та надати їм правильну кримінально-правову оцінку відповідно до вимог закону, за умови дотримання права особи на захист та без погіршення її становища.
Відповідно до статті 368 КПК України при ухваленні вироку суд зобов`язаний вирішити, зокрема, чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить це діяння склад кримінального правопорушення, якою нормою закону України про кримінальну відповідальність воно передбачене, чи винен обвинувачений у його вчиненні та чи підлягає він кримінальній відповідальності.
Згідно зі статтею 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального процесуального закону; обґрунтованим - рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду; вмотивованим рішення, у якому наведено належні та достатні мотиви і підстави його ухвалення.
Отже, здійснюючи судовий розгляд цього кримінального провадження, суд виходить із того, що його обов`язком є не формальне підтвердження правової позиції сторони обвинувачення, а самостійне встановлення фактичних обставин справи, перевірка доведеності кожної із обов`язкових ознак інкримінованого складу кримінального правопорушення, оцінка всієї сукупності доказів відповідно до вимог статті 94 КПК України та надання встановленим обставинам правильної кримінально-правової кваліфікації. Лише такий підхід забезпечує реалізацію конституційних гарантій справедливого судового розгляду, презумпції невинуватості та ухвалення законного, обґрунтованого і вмотивованого вироку.
Здійснення судом правової кваліфікації встановлених під час судового розгляду фактичних обставин є невід`ємною складовою функції здійснення правосуддя та виключною компетенцією суду. Саме суд, а не сторона обвинувачення, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні, зобов`язаний встановити, чи містять доведені фактичні обставини всі обов`язкові ознаки інкримінованого складу кримінального правопорушення, а у разі їх відсутності надати таким обставинам правильну кримінально-правову оцінку відповідно до закону.
Відповідно до частини третьої статті 337 КПК України суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Зміст наведеної процесуальної норми свідчить, що законодавець не пов`язує можливість зміни правової кваліфікації із позицією сторін кримінального провадження або із формальним змістом обвинувального акта. Вирішальним критерієм є фактичні обставини, встановлені судом під час безпосереднього дослідження доказів, та дотримання права обвинуваченого на захист. За умови, що суд не виходить за межі фактичного обвинувачення, не встановлює нових обставин, які істотно змінюють зміст обвинувачення чи погіршують становище особи, а лише надає встановленим фактам іншу, правильну кримінально-правову оцінку, така перекваліфікація повністю відповідає вимогам кримінального процесуального закону.
Положення статті 373 КПК України також покладають на суд обов`язок постановити обвинувальний вирок лише у випадку, коли під час судового розгляду винуватість особи доведена поза розумним сумнівом. Якщо ж суд доходить висновку, що досліджені докази не підтверджують усіх обов`язкових ознак інкримінованого складу кримінального правопорушення, однак беззаперечно підтверджують наявність іншого, менш тяжкого кримінального правопорушення, суд не вправі залишити такі обставини без належної правової оцінки або формально погодитися з юридичною кваліфікацією сторони обвинувачення всупереч установленим фактам.
Правова позиція щодо змісту повноважень суду при здійсненні перекваліфікації неодноразово висловлена Верховним Судом.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 288/1158/16-к (провадження № 13-28кс19) зазначила, що межі повноважень суду щодо зміни правової кваліфікації визначаються положеннями частини третьої статті 337 КПК України. Зміна кваліфікації допускається у випадках, коли вона здійснюється в межах фактичного обвинувачення та спрямована на покращення становища обвинуваченого шляхом застосування закону про менш тяжке кримінальне правопорушення. При цьому саме суд здійснює остаточну кримінально-правову оцінку встановлених фактичних обставин кримінального провадження. 
Аналогічний підхід відображений і в подальшій практиці Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, який послідовно виходить із того, що суд не має права штучно підтримувати юридичну кваліфікацію, запропоновану стороною обвинувачення, якщо вона не підтверджується встановленими під час судового розгляду фактичними обставинами. Водночас закриття кримінального провадження у випадку, коли досліджені докази свідчать про наявність іншого, менш тяжкого складу кримінального правопорушення, не відповідає завданням кримінального провадження та не забезпечує належної реалізації принципу невідворотності кримінальної відповідальності. За таких умов суд зобов`язаний надати встановленим обставинам правильну кримінально-правову оцінку шляхом перекваліфікації дій обвинуваченого відповідно до вимог частини третьої статті 337 КПК України. 
Отже, якщо встановлені під час судового розгляду фактичні обставини не підтверджують усіх обов`язкових ознак складу кримінального правопорушення, зазначеного в обвинувальному акті, однак повністю охоплюються ознаками іншого, менш тяжкого кримінального правопорушення, суд не лише має процесуальне право, а й зобов`язаний надати цим обставинам правильну кримінально-правову оцінку шляхом зміни правової кваліфікації, оскільки саме такий підхід забезпечує реалізацію принципів верховенства права, законності, юридичної визначеності, справедливості та ухвалення законного, обґрунтованого і вмотивованого судового рішення.
Вирішуючи питання про правильну кримінально-правову кваліфікацію дій обвинуваченого, суд виходить із того, що встановлення фактичних обставин кримінального провадження саме по собі не є достатнім для постановлення обвинувального вироку за інкримінованою статтею закону. Необхідною умовою є доведеність усіх без винятку обов`язкових елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого відповідною нормою Кримінального кодексу України.
Саме тому при вирішенні питання щодо наявності чи відсутності у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, суд вважає за необхідне насамперед визначити критерії відмежування цього складу злочину від складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, оскільки обидва кримінальні правопорушення пов`язані з одержанням винною особою грошових коштів, однак істотно відрізняються за своїм об`єктивним та суб`єктивним змістом.
Відповідно до диспозиції частини третьої статті 368 КК України кримінальна відповідальність настає за прохання, прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди для себе чи третьої особи за вчинення або невчинення в інтересах того, хто надає таку вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
Таким чином, обов`язковими ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, є: наявність спеціального суб`єкта службової особи у розумінні статті 18 КК України; одержання або прийняття обіцянки (пропозиції) саме неправомірної вигоди; безпосередній причинний та обумовлений зв`язок між передачею неправомірної вигоди та використанням службовою особою своїх владних чи службових повноважень; одержання неправомірної вигоди саме за виконання або невиконання конкретної службової дії чи прийняття відповідного рішення; наявність у службової особи реальних повноважень або реальної можливості шляхом використання службового становища вплинути на вирішення питання, за яке надається неправомірна вигода. 
При цьому предметом доказування у справах цієї категорії є не лише сам факт передачі коштів службовій особі. Вирішальне значення має встановлення того, що ці кошти передавалися саме як неправомірна вигода за використання службових повноважень, а не з інших мотивів чи під впливом обману.
Сам по собі факт перебування особи на посаді, а також сам факт одержання нею грошових коштів не свідчать автоматично про наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 368 КК України. Необхідно беззаперечно довести, що службова особа прийняла кошти саме як винагороду за використання своїх службових повноважень або службового становища, а між передачею коштів і майбутнім чи вже вчиненим службовим діянням існував прямий причинно-наслідковий та обумовлений зв`язок.
Натомість кримінальне правопорушення, передбачене частиною першою статті 190 КК України, має зовсім іншу юридичну природу.
Відповідно до диспозиції зазначеної статті кримінально караним є заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.
Обов`язковими ознаками цього складу кримінального правопорушення є: заволодіння чужим майном; добровільна передача потерпілим майна винній особі; використання винним обману або зловживання довірою як способу заволодіння майном; виникнення у потерпілого помилкового уявлення про справжні наміри винної особи, яке спонукає його добровільно передати майно; прямий умисел на незаконне безоплатне заволодіння майном, який існує у винного ще до моменту одержання майна, коли він уже не має наміру виконувати обіцяне, а лише створює у потерпілого хибне уявлення про свої справжні наміри. 
Таким чином, визначальною ознакою шахрайства є саме обман як спосіб заволодіння майном. Передача коштів відбувається добровільно, однак така добровільність є наслідком введення потерпілого в оману щодо дійсних намірів винної особи або істотних обставин, які мають значення для прийняття рішення про передачу майна.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово звертав увагу, що при відмежуванні шахрайства від корупційних кримінальних правопорушень визначальним є не зовнішній факт передачі грошових коштів службовій особі, а характер правовідносин між сторонами, зміст домовленостей, реальна можливість службової особи виконати обіцяне за рахунок своїх службових повноважень, а також спрямованість її умислу на момент одержання коштів.
Якщо службова особа, одержуючи кошти, не мала наміру використовувати службові повноваження для вирішення питання, не мала реальної можливості вплинути на прийняття відповідного рішення або лише створювала у потерпілого хибне уявлення про свої можливості чи наміри з метою заволодіння його майном, такі дії не утворюють складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 368 КК України, а за наявності інших необхідних ознак можуть свідчити про вчинення шахрайства.
Отже, ключовою відмінністю між кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч.3 ст.368 КК України та ч.1 ст.190 КК України, є правова природа отримання грошових коштів. У першому випадку кошти передаються службовій особі як неправомірна вигода за використання нею своїх владних чи службових повноважень для досягнення певного результату. У другому випадку кошти передаються потерпілим добровільно внаслідок введення його в оману, а службова особа використовує свій статус лише як засіб створення довіри або правдоподібності своїх неправдивих тверджень, маючи від самого початку умисел не на виконання обіцяного, а виключно на незаконне заволодіння чужими коштами.
Саме з урахуванням наведених критеріїв суд переходить до аналізу кожної із обов`язкових ознак складу кримінального правопорушення, інкримінованого ОСОБА_8 , та перевірки їх доведеності на підставі сукупності досліджених у судовому засіданні доказів.
Однією з обов`язкових ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, є його вчинення спеціальним суб`єктом службовою особою, яка одержує неправомірну вигоду саме за вчинення чи невчинення будь-якої дії з використанням наданої їй влади або службового становища.
Таким чином, для правильної кримінально-правової оцінки дій ОСОБА_8 суд повинен встановити не лише його правовий статус як службової особи, а й перевірити, чи входило до кола його службових повноважень вирішення питання, за яке, за версією сторони обвинувачення, йому були передані грошові кошти.
Із матеріалів кримінального провадження встановлено, що відповідно до розпорядження Одеського міського голови № 1564К від 07.11.2019 року ОСОБА_8 призначений на посаду головного спеціаліста відділу контролю та моніторингу за станом території району Київської районної адміністрації Одеської міської ради.
Його статус посадової особи місцевого самоврядування підтверджується особовою справою, текстом Присяги посадової особи місцевого самоврядування, посадовою інструкцією, посвідченням посадової особи, а також іншими письмовими доказами, дослідженими судом.
У зв`язку з цим суд погоджується з доводами сторони обвинувачення лише в тій частині, що на момент інкримінованих подій ОСОБА_8 був службовою особою у розумінні статті 18 КК України.
Разом із тим сама по собі наявність у особи статусу службової особи не є достатньою підставою для кримінальної відповідальності за статтею 368 КК України.
Диспозиція цієї статті передбачає значно вужчі критерії кримінальної відповідальності. Закон вимагає встановлення того, що неправомірна вигода була одержана службовою особою саме за виконання або невиконання дій, які вона вправі була здійснювати в силу своїх службових повноважень, використовуючи надану їй владу чи службове становище.
Отже, ключовим питанням у цьому кримінальному провадженні є не те, чи був ОСОБА_8 службовою особою, а те, чи мав він службові повноваження, які могли бути предметом неправомірної домовленості між ним та ОСОБА_10 .
Саме з цією метою судом детально досліджено посадову інструкцію головного спеціаліста відділу контролю та моніторингу за станом території району Київської районної адміністрації Одеської міської ради.
Із її змісту встановлено, що функціональні обов`язки ОСОБА_8 полягали виключно у здійсненні контрольних, організаційних, підготовчих та інформаційно-аналітичних заходів у сфері благоустрою території району.
Зокрема, він був уповноважений: здійснювати контроль за утриманням території району; проводити перевірки об`єктів благоустрою; виявляти факти самовільного будівництва; здійснювати обстеження території; готувати матеріали та проєкти розпоряджень; вносити пропозиції керівництву; складати приписи та адміністративні протоколи; контролювати виконання прийнятих розпоряджень; здійснювати моніторинг стану благоустрою. 
Разом із тим суд звертає увагу, що жодним із пунктів посадової інструкції ОСОБА_8 не надано права: одноособово приймати рішення про демонтаж чи недемонтаж самовільно встановлених об`єктів; дозволяти залишення незаконно встановлених огорож; приймати рішення про припинення виконання розпорядження голови районної адміністрації; скасовувати вже прийняті розпорядження; погоджувати подальше існування самочинно встановлених споруд; вирішувати питання щодо законності чи незаконності розміщення огорож; приймати будь-які владні рішення, які б породжували юридичні наслідки для фізичних чи юридичних осіб. 
Більше того, аналіз посадової інструкції свідчить, що майже всі повноваження ОСОБА_8 , пов`язані з демонтажем незаконно розміщених об`єктів, реалізовувалися лише "за згодою з керівництвом відділу" або шляхом внесення пропозицій, підготовки документів чи організації відповідних заходів.
Тобто посадова інструкція не наділяла його дискреційними владними повноваженнями щодо остаточного вирішення питання про демонтаж або недемонтаж огорожі.
Досліджені судом акт обстеження від 20.01.2023 року, розпорядження Київської районної адміністрації № 27-01р від 06.02.2023 року, а також показання свідків ОСОБА_11 та самого ОСОБА_8 підтверджують, що рішення про демонтаж незаконно розміщених об`єктів приймалося не ОСОБА_8 , а головою Київської районної адміністрації на підставі матеріалів, підготовлених декількома структурними підрозділами та за результатами роботи відповідної комісії.
ОСОБА_8 не був суб`єктом прийняття такого рішення, не мав права його змінити, скасувати чи не виконувати, а також не мав законних повноважень одноособово дозволити залишення огорожі або прийняти рішення про відмову від її демонтажу.
Таким чином, навіть за умови отримання ним будь-яких грошових коштів, саме по собі це не свідчить про одержання неправомірної вигоди за використання службового становища, оскільки відсутній головний елемент складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, реальна службова компетенція щодо вирішення питання, за яке нібито передавалися кошти.
Іншими словами, досліджені судом докази свідчать про те, що ОСОБА_8 не був службовою особою, уповноваженою приймати рішення щодо залишення чи демонтажу огорожі за адресою: АДРЕСА_3, а тому стороною обвинувачення не доведено існування безпосереднього причинного зв`язку між передачею 500 доларів США та можливістю використання ним своїх службових повноважень.
За таких обставин суд доходить висновку, що хоча ОСОБА_8 формально мав статус службової особи, сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом одну з обов`язкових конструктивних ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, а саме те, що неправомірна вигода була одержана ним за вчинення чи невчинення дії, яку він був уповноважений здійснювати з використанням наданої йому влади або службового становища. Саме ця обставина має визначальне значення для подальшої кримінально-правової оцінки встановлених судом фактичних обставин.
Відповідно до диспозиції частини третьої статті 368 КК України кримінально караним є не будь-яке одержання службовою особою грошових коштів, а лише одержання неправомірної вигоди за вчинення або невчинення конкретної дії з використанням наданої їй влади чи службового становища.
Таким чином, обов`язковою конструктивною ознакою цього складу кримінального правопорушення є існування прямого причинно-наслідкового зв`язку між передачею неправомірної вигоди та службовими повноваженнями особи.
Іншими словами, сторона обвинувачення повинна довести не лише сам факт передачі грошових коштів, а й те, що вони передавалися саме як винагорода за конкретне службове рішення, конкретну службову дію або бездіяльність, яку службова особа могла і була уповноважена здійснити.
Саме на сторону обвинувачення, відповідно до статей 91 та 92 КПК України, покладено обов`язок довести поза розумним сумнівом усі елементи складу кримінального правопорушення, у тому числі характер службових повноважень обвинуваченого, їх зв`язок із предметом домовленості та причинний зв`язок між отриманими коштами і використанням службового становища.
Однак досліджені судом докази такого причинно-наслідкового зв`язку не підтверджують.
Насамперед суд звертає увагу, що обвинувальний акт не містить чіткого визначення, яке саме службове рішення повинен був прийняти ОСОБА_8 після отримання грошових коштів.
У ньому відсутнє посилання: на конкретне рішення; на конкретний адміністративний акт; на конкретне службове повноваження; на конкретний документ; на конкретну службову дію; на конкретну бездіяльність, які перебували б у компетенції ОСОБА_8 та за які, за версією сторони обвинувачення, була передана неправомірна вигода.
Досліджені судом письмові докази також не підтверджують існування такого рішення.
Навпаки, акт обстеження від 20.01.2023 року, розпорядження Київської районної адміністрації №27/01-р від 06.02.2023 року, матеріали комісійного обстеження, посадова інструкція ОСОБА_8 , показання свідка ОСОБА_11 та самого обвинуваченого свідчать про те, що рішення про демонтаж огорожі вже було прийнято компетентним органом ще до подій, які стали предметом кримінального провадження.
Після прийняття такого розпорядження ОСОБА_8 не мав законних повноважень: його скасувати; призупинити його виконання; змінити його зміст; відмовитися від його виконання; одноособово дозволити залишити огорожу; прийняти будь-яке інше рішення, яке б породжувало юридичні наслідки для ОСОБА_10 . 
Так само матеріали кримінального провадження не містять жодного доказу того, що після передачі коштів ОСОБА_8 мав вчинити будь-яку конкретну службову дію.
Стороною обвинувачення не наведено: який саме документ він повинен був підписати; яке саме розпорядження підготувати; яке саме рішення погодити; який саме дозвіл видати; який саме акт скласти; яке саме службове рішення прийняти. 
Відсутній і будь-який нормативний акт, який би надавав ОСОБА_8 такі повноваження.
Більше того, аналіз посадової інструкції головного спеціаліста відділу контролю та моніторингу за станом території району Київської районної адміністрації Одеської міської ради свідчить, що він виконував виключно контрольні, інформаційні та підготовчі функції.
Він був уповноважений проводити обстеження території, готувати проекти документів, здійснювати контроль за виконанням прийнятих рішень та вносити пропозиції керівництву.
Водночас посадова інструкція не наділяла його дискреційними повноваженнями щодо вирішення питання про демонтаж чи залишення огорожі.
Не підтверджується це і показаннями свідків.
Так, свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що рішення щодо демонтажу незаконно розміщених об`єктів приймаються не окремим спеціалістом, а головою районної адміністрації після проведення роботи відповідною комісією та підготовки необхідних документів.
Сам ОСОБА_8 також послідовно пояснював, що не мав права самостійно вирішувати питання щодо демонтажу чи залишення огорожі та лише роз`яснював ОСОБА_10 порядок оформлення необхідної документації.
Характерним є й зміст аудіо- та відеоконтролю особи.
Із досліджених судом розмов убачається, що ОСОБА_8 не повідомляє ОСОБА_10 про намір використати службові повноваження, не обіцяє прийняти будь-яке службове рішення, не посилається на наявність у нього владних повноважень та не бере на себе зобов`язань щодо скасування чи зміни прийнятого розпорядження.
Навпаки, у розмовах неодноразово наголошується на необхідності оформлення документів, існуванні встановленої законом процедури, відсутності необхідної документації та необхідності приведення огорожі у відповідність до вимог благоустрою.
За таких обставин суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення не довела поза розумним сумнівом існування обов`язкового причинно-наслідкового зв`язку між передачею ОСОБА_10 грошових коштів та використанням ОСОБА_8 своїх службових повноважень.
Не встановлено: конкретного службового рішення, яке повинен був прийняти ОСОБА_8 ; конкретної службової дії чи бездіяльності; конкретного адміністративного акта, який він міг видати або змінити; конкретного документа, який він був уповноважений оформити; конкретної службової компетенції, реалізація якої була предметом домовленості між сторонами. 
Відсутність цих обов`язкових елементів виключає можливість кваліфікації дій ОСОБА_8 за частиною третьою статті 368 КК України, оскільки диспозиція цієї норми передбачає кримінальну відповідальність виключно за одержання неправомірної вигоди за використання реальних службових повноважень, а не за створення у потерпілої особи помилкового уявлення про наявність таких повноважень чи можливостей. Саме ця обставина має визначальне значення для подальшої оцінки судом дій обвинуваченого через призму складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 190 КК України.
Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України, характеризується прямим умислом, який полягає у бажанні службової особи одержати неправомірну вигоду саме за використання наданої їй влади чи службового становища при виконанні або невиконанні конкретних службових дій.
Отже, обов`язковою ознакою такого умислу є усвідомлення службовою особою того, що вона отримує грошові кошти саме як винагороду за використання своїх службових повноважень, а також бажання використати ці повноваження в інтересах особи, яка надає неправомірну вигоду.
При цьому спрямованість умислу повинна підтверджуватися сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів і не може ґрунтуватися на припущеннях або лише на самому факті передачі грошових коштів.
Проаналізувавши показання потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_8 , результати негласних слідчих (розшукових) дій, аудіо- та відеоконтролю особи, матеріали контролю за вчиненням злочину, а також інші письмові докази у їх сукупності, суд не встановив обставин, які б беззаперечно свідчили про те, що умисел ОСОБА_8 був спрямований саме на одержання неправомірної вигоди за використання своїх службових повноважень.
Як уже зазначалося вище, жоден із досліджених доказів не підтверджує, що після отримання грошових коштів ОСОБА_8 мав намір прийняти будь-яке службове рішення, використати свої посадові повноваження або вчинити конкретну службову дію, яка входила б до його компетенції.
Більше того, аналіз змісту зафіксованих розмов свідчить, що ОСОБА_8 не повідомляв ОСОБА_10 про існування у нього законних повноважень одноособово вирішити питання щодо залишення огорожі чи скасування розпорядження про її демонтаж. Натомість він підтримував у потерпілої переконання, що здатний вплинути на розвиток ситуації та забезпечити бажаний для неї результат, хоча, як встановлено судом, відповідних повноважень не мав.
Саме це підтверджується і дослідженою судом посадовою інструкцією, яка не наділяла ОСОБА_8 правом приймати остаточні рішення щодо демонтажу самовільно встановлених об`єктів, скасовувати чи змінювати розпорядження голови районної адміністрації або дозволяти залишення огорожі.
Таким чином, знаючи про відсутність у себе відповідної службової компетенції, ОСОБА_8 не повідомив про це ОСОБА_10 , навпаки, своєю поведінкою, висловлюваннями та способом спілкування сформував у неї переконання, що саме він може вирішити порушене нею питання та забезпечити можливість подальшого існування огорожі.
Суд звертає увагу, що така поведінка істотно відрізняється від характерної для одержання неправомірної вигоди службовою особою.
При одержанні неправомірної вигоди службова особа фактично продає використання своїх реальних службових повноважень.
Натомість у даному кримінальному провадженні досліджені судом докази свідчать про інше.
ОСОБА_8 використовував не свої службові повноваження, а власний статус посадової особи як засіб створення у ОСОБА_10 хибного уявлення про свої можливості та компетенцію. Саме це помилкове уявлення стало підставою для добровільної передачі потерпілою грошових коштів.
Із матеріалів кримінального провадження не вбачається жодних об`єктивних даних, які б свідчили про існування реального наміру використати службові повноваження після отримання коштів.
Натомість сукупність досліджених доказів свідчить про іншу спрямованість умислу отримати від ОСОБА_10 грошові кошти шляхом створення у неї помилкового переконання щодо наявності у ОСОБА_8 можливості вирішити питання про демонтаж огорожі.
Саме така спрямованість умислу узгоджується з об`єктивними даними кримінального провадження, характером спілкування між сторонами, змістом зафіксованих розмов, відсутністю у ОСОБА_8 відповідної службової компетенції та фактичною неможливістю виконати ті дії, на можливість яких розраховувала ОСОБА_10 .
За таких обставин суд доходить висновку, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом наявність у ОСОБА_8 прямого умислу на одержання неправомірної вигоди за використання службового становища, який є обов`язковою ознакою складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 368 КК України.
Водночас досліджені докази свідчать про іншу спрямованість його умислу введення ОСОБА_10 в оману щодо своїх реальних службових можливостей з метою добровільного отримання від неї грошових коштів, що за своїм змістом відповідає ознакам заволодіння чужим майном шляхом обману, передбаченим частиною першою статті 190 КК України.
Дослідивши у їх сукупності показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків, обвинуваченого, результати проведених негласних слідчих (розшукових) дій, матеріали контролю за вчиненням злочину, протоколи огляду електронних носіїв інформації, аудіо- та відеозаписи зустрічей, а також інші письмові докази, суд приходить до висновку, що фактичні обставини кримінального провадження свідчать про інший характер поведінки ОСОБА_8 , ніж той, який інкримінується стороною обвинувачення.
З аналізу всіх доказів убачається, що протягом усього періоду спілкування з ОСОБА_10 . ОСОБА_8 послідовно формував у останньої переконання про те, що саме він є особою, здатною забезпечити позитивне вирішення питання щодо недемонтажу огорожі, розташованої за адресою: АДРЕСА_3.
Таке уявлення формувалося не одноразово, а протягом тривалого часу шляхом особистих зустрічей, телефонних переговорів та інших контактів між сторонами, зміст яких зафіксований у матеріалах негласних слідчих (розшукових) дій.
Із досліджених судом аудіозаписів убачається, що ОСОБА_8 неодноразово підтримував розмову щодо можливості залишення огорожі, обговорював із ОСОБА_10 порядок вирішення цього питання, створював у неї впевненість у можливості досягнення бажаного результату та не повідомляв про відсутність у себе відповідних службових повноважень.
Суд звертає увагу, що під час жодної із зафіксованих розмов ОСОБА_8 не пояснив ОСОБА_10 , що остаточне рішення про демонтаж чи недемонтаж огорожі не належить до його компетенції, що він не має права скасувати розпорядження голови районної адміністрації, не може припинити виконання вже прийнятого рішення та не уповноважений одноособово приймати будь-які рішення щодо спірного об`єкта.
Навпаки, характер його висловлювань, спосіб ведення переговорів та загальна модель поведінки були спрямовані на підтримання у потерпілої переконання, що саме від нього залежить остаточне вирішення питання.
При цьому судом встановлено, що на момент зазначених подій ОСОБА_8 достовірно знав про межі власних службових повноважень, оскільки працював на відповідній посаді тривалий час, був ознайомлений із посадовою інструкцією та порядком прийняття рішень щодо демонтажу незаконно розміщених об`єктів.
Як убачається із посадової інструкції, жодних повноважень щодо самостійного прийняття рішення про залишення чи демонтаж огорожі він не мав.
Більше того, рішення щодо демонтажу огорожі вже було оформлено відповідним розпорядженням голови Київської районної адміністрації, яке ОСОБА_8 не мав права скасувати, змінити або не виконувати.
Незважаючи на це, він не повідомив ОСОБА_10 про реальний обсяг своїх службових повноважень та не роз`яснив їй, що остаточне вирішення питання залежить від інших посадових осіб та здійснюється у визначеному законом порядку.
Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_8 свідомо використовував свій статус посадової особи органу місцевого самоврядування не для реалізації службових повноважень, а для створення у ОСОБА_10 помилкового уявлення про наявність у нього реальної можливості забезпечити недемонтаж огорожі.
Саме перебування ОСОБА_8 на посаді головного спеціаліста відділу контролю та моніторингу за станом території району створювало для потерпілої видимість його компетентності у вирішенні зазначеного питання, що й стало підставою для виникнення у неї довіри до його слів.
Передача ОСОБА_10 грошових коштів була обумовлена не фактичним використанням ОСОБА_8 службових повноважень, а її переконанням, сформованим у результаті його поведінки, що він володіє відповідними можливостями та використає їх для досягнення необхідного результату.
При цьому будь-яких об`єктивних даних, які б підтверджували наявність у ОСОБА_8 реальної можливості виконати взяті на себе зобов`язання, матеріали кримінального провадження не містять.
Не встановлено також жодних доказів того, що після отримання грошових коштів він мав намір звертатися до уповноважених осіб, ініціювати перегляд прийнятого розпорядження, підготувати будь-які службові документи або здійснити інші дії, які могли б об`єктивно вплинути на вирішення питання щодо демонтажу огорожі.
Сукупність досліджених доказів свідчить про те, що вирішальним фактором передачі ОСОБА_10 грошових коштів стало її помилкове сприйняття реальних можливостей ОСОБА_8 , яке останній не лише не спростував, а навпаки, цілеспрямовано підтримував протягом усього періоду їх спілкування.
Отже, суд приходить до висновку, що встановлені під час судового розгляду фактичні обставини свідчать не про отримання неправомірної вигоди за використання службового становища, а про свідоме введення потерпілої в оману щодо наявності у ОСОБА_8 повноважень та реальної можливості вирішити питання про недемонтаж огорожі, внаслідок чого потерпіла добровільно передала йому належні їй грошові кошти. Саме ці встановлені судом обставини є визначальними для подальшої кримінально-правової оцінки дій обвинуваченого.
Перевіривши доведені під час судового розгляду фактичні обставини, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_8 охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, тобто заволодінням чужим майном шляхом обману.
Об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, є право власності. У цьому кримінальному провадженні безпосереднім об`єктом посягання виступило право власності ОСОБА_10 на грошові кошти у сумі 500 доларів США, які вона добровільно передала ОСОБА_8 під впливом сформованого у неї помилкового уявлення про його реальні можливості вирішити питання щодо недемонтажу огорожі.
Предметом кримінального правопорушення є чуже майно грошові кошти у сумі 500 доларів США, що належали ОСОБА_10 . Факт належності цих коштів потерпілій підтверджується її заявою, протоколом ідентифікації, огляду та вручення грошових коштів від 27.03.2023 року, матеріалами контролю за вчиненням злочину, протоколами огляду, висновками судових експертиз, якими встановлено справжність відповідних банкнот та наявність на них спеціальної хімічної речовини, а також іншими дослідженими судом доказами. Зазначені кошти були попередньо ідентифіковані, оброблені спеціальною речовиною, передані ОСОБА_10 для використання під час контролю за вчиненням злочину та надалі вилучені у ОСОБА_8 .
Об`єктивна сторона шахрайства полягає у заволодінні чужим майном шляхом обману або зловживання довірою. У цьому провадженні суд встановив, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи відсутність у себе службових повноважень одноособово вирішити питання щодо залишення чи недемонтажу огорожі за адресою: АДРЕСА_3, створив у ОСОБА_10 хибне уявлення про можливість забезпечити бажаний для неї результат. Саме під впливом такого уявлення ОСОБА_10 передала йому грошові кошти у сумі 500 доларів США.
Способом вчинення кримінального правопорушення був обман, який полягав не лише у прямому повідомленні недостовірних відомостей, а й у свідомому замовчуванні істотних обставин, які мали значення для потерпілої при прийнятті рішення про передачу коштів. ОСОБА_8 не повідомив ОСОБА_10 , що не має повноважень скасувати розпорядження про демонтаж, припинити його виконання, дозволити залишення огорожі або самостійно прийняти рішення щодо її недемонтажу. Водночас своїм статусом посадової особи, попередньою участю у заходах з демонтажу, характером спілкування та висловлюваннями він підтримував у потерпілої переконання, що саме від нього залежить вирішення відповідного питання.
Суд враховує, що для складу шахрайства добровільність передачі майна не виключає кримінальної відповідальності винного, оскільки така добровільність є юридично дефектною: потерпілий передає майно не внаслідок вільного та усвідомленого волевиявлення, а під впливом обману щодо істотних обставин. У цьому випадку ОСОБА_10 передала ОСОБА_8 кошти не тому, що він фактично мав законні повноваження вирішити питання, а тому, що помилково вважала, що така можливість у нього існує.
Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення характеризується прямим умислом. ОСОБА_8 усвідомлював, що грошові кошти належать іншій особі, розумів, що не має реальних службових повноважень самостійно вирішити питання щодо недемонтажу огорожі, однак цілеспрямовано підтримував у потерпілої протилежне уявлення та бажав отримати від неї грошові кошти. Його умисел був спрямований не на використання службових повноважень, а на заволодіння чужим майном шляхом створення у потерпілої помилкового переконання про наявність у нього відповідних можливостей.
Мотивом вчинення кримінального правопорушення був корисливий мотив, тобто прагнення незаконно отримати у власне розпорядження грошові кошти ОСОБА_10 без законних підстав та без наміру фактично виконувати обіцяне у спосіб, який уявляла потерпіла.
Кримінальне правопорушення є закінченим з моменту фактичного заволодіння чужим майном. У цьому провадженні такий момент настав тоді, коли 28.03.2023 року біля будинку за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_10 передала ОСОБА_8 500 доларів США, а останній прийняв ці кошти та помістив їх до свого блокнота. Подальше викриття і затримання ОСОБА_8 працівниками правоохоронних органів не змінює правової оцінки діяння як закінченого, оскільки фактичне заволодіння майном уже відбулося.
За таких обставин суд доходить висновку, що встановлені під час судового розгляду факти в їх сукупності підтверджують наявність у діях ОСОБА_8 усіх обов`язкових ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).
Оцінивши всі досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності відповідно до вимог статті 94 КПК України, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом наявність у діях ОСОБА_8 усіх обов`язкових ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Хоча судом встановлено, що ОСОБА_8 був службовою особою, матеріали кримінального провадження не підтверджують, що він отримав грошові кошти саме за використання наданої йому влади чи службового становища. Стороною обвинувачення не доведено існування конкретного службового повноваження, службового рішення чи службової дії, які входили до компетенції ОСОБА_8 та були предметом домовленості між ним і ОСОБА_10 .
Водночас сукупність досліджених доказів свідчить, що ОСОБА_8 , достовірно знаючи про відсутність у себе повноважень вирішувати питання щодо недемонтажу огорожі, сформував у ОСОБА_10 помилкове уявлення про наявність у нього такої можливості, унаслідок чого остання добровільно передала йому належні їй грошові кошти у сумі 500 доларів США, якими він заволодів.
Таким чином, встановлені судом фактичні обставини не утворюють складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, однак повністю відповідають ознакам кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

2.8 Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Відповідно до ст.66 КК України обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

2.9 Мотиви призначення покарання.

Визначаючи вид і міру покарання ОСОБА_8 , суд керується положеннями статей 50, 53, 65, 66, 67 Кримінального кодексу України, а також роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Відповідно до статті 50 КК України покарання є заходом державного примусу, який застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і має на меті не лише кару, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, відповідно до статті 12 КК України є кримінальним проступком.
Разом із тим суд бере до уваги характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, спосіб його вчинення, який полягав у заволодінні чужими грошовими коштами шляхом обману, використанні довіри потерпілої та створенні у неї помилкового уявлення щодо можливості вирішення питання, яке фактично не входило до компетенції обвинуваченого.
Предметом кримінального правопорушення стали грошові кошти у сумі 500 доларів США.
При визначенні покарання суд також враховує дані про особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивно характеризується, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, інших негативних відомостей про його особу матеріали кримінального провадження не містять.
Оцінивши у сукупності характер і ступінь тяжкості кримінального проступку, конкретні обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що необхідним і достатнім покаранням буде штраф.
За таких обставин суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.
Разом із тим судом встановлено, що кримінальний проступок було вчинено 28 березня 2023 року, тоді як вирок ухвалюється 09 липня 2026 року, тобто після спливу трирічного строку давності, передбаченого пунктом 2 частини першої статті 49 КК України.
Відповідно до правової позиції, викладеної Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 06 грудня 2021 року у справі № 521/8873/18 (провадження № 51-413кмо21), якщо обвинувачений заперечує проти закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, суд зобов`язаний здійснити судовий розгляд у повному обсязі, вирішити питання про доведеність винуватості особи, надати належну кримінально-правову оцінку її діям, визначити покарання, яке підлягало б призначенню, після чого, встановивши наявність передбачених статтею 49 КК України підстав, звільнити особу від кримінальної відповідальності.
Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України, а на момент ухвалення вироку сплив строк давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд, керуючись пунктом 2 частини першої статті 49 КК України, звільняє його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

2.10 Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, суд виходить із положень статей 177, 178, 182, 194, 331 та 374 КПК України.
Оскільки обвинувальний вирок на момент його проголошення не набрав законної сили, а процесуальна необхідність у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого до закінчення строку апеляційного оскарження не відпала, суд вважає за необхідне залишити обраний щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді застави без змін до набрання вироком законної сили.
Після набрання вироком законної сили підстави для подальшого застосування запобіжного заходу відпадають, у зв`язку з чим внесена на підставі ухвали слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 30.03.2023 року застава у розмірі 214 720 гривень підлягає поверненню заставодавцю відповідно до вимог частини одинадцятої статті 182 КПК України.
Вирішуючи питання щодо арешту майна, суд виходить із положень статей 170, 174 та 100 КПК України.
Арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження та застосовується виключно для досягнення цілей, визначених кримінальним процесуальним законом. Після ухвалення обвинувального вироку та вирішення питання про речові докази відпадає необхідність у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження.
Оскільки під час ухвалення вироку судом остаточно вирішено питання про належність речових доказів, а майно не підлягає спеціальній конфіскації чи конфіскації як виду покарання, відсутні правові підстави для подальшого збереження арешту, накладеного ухвалами слідчих суддів Пересипського районного суду м. Одеси від 31.03.2023 року та 13.04.2023 року, у зв`язку з чим такий арешт підлягає скасуванню.
Вирішуючи долю речових доказів, суд керується положеннями статті 100 КПК України.
Електронні носії інформації, на яких зафіксовано хід та результати проведення слідчих (розшукових), негласних слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій, є невід`ємною складовою матеріалів кримінального провадження, мають доказове значення та підлягають зберіганню разом із матеріалами справи.
Документи, вилучені під час проведення обшуку службових приміщень Київської районної адміністрації Одеської міської ради, належать відповідному органу місцевого самоврядування, не є предметом кримінального правопорушення та не підлягають конфіскації, а тому підлягають поверненню законному володільцю.
Грошові кошти у сумі 500 доларів США, які були використані під час проведення контролю за вчиненням злочину, відповідно до протоколу ідентифікації та вручення грошових коштів належали ОСОБА_10 та були передані їй правоохоронним органом виключно для проведення спеціального слідчого експерименту. Оскільки зазначені кошти є власністю ОСОБА_10 , не набули статусу доходу від кримінального правопорушення, не підлягають спеціальній конфіскації та були вилучені безпосередньо після проведення контролю за вчиненням злочину, вони підлягають поверненню законному власнику ОСОБА_10 .
Блокнот із чорновими записами, мобільний телефон, посвідчення головного спеціаліста, автомобіль OPEL VECTRA та інше майно, яке належить ОСОБА_8 , не є предметом кримінального правопорушення, не підлягає спеціальній конфіскації чи конфіскації як виду покарання, а тому після скасування арешту підлягає поверненню законному власнику.
Вирішуючи питання щодо процесуальних витрат, суд виходить із положень статей 122 та 124 КПК України.
У цьому кримінальному провадженні суд визнає ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, однак відповідно до пункту 2 частини першої статті 49 КК України звільняє його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.
З урахуванням правової природи такого судового рішення, а також того, що особа не підлягає кримінальній відповідальності внаслідок застосування інституту звільнення від кримінальної відповідальності, суд вважає за необхідне процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз у загальному розмірі 18 401,36 грн, віднести на рахунок держави.
Цивільний позов у межах даного кримінального провадження не заявлено, тому питання щодо його вирішення судом не вирішується.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 17 100, 110, 124, 174, 349, 368, 373-374, 376, 392-395, КПК України, суд, -

3.РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8  визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та призначити показання у вигляді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
На підставі ч.5 ст.74 КК України звільнити  ОСОБА_8  від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.2 ч.1 ст.49 КК України.
Запобіжний захід у вигляді застави, обраний у відношенні ОСОБА_8 у розімірі 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривень- залишити без змін, до набранням вироком суду законної сили.
Заставу у розмірі 214 720 (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) гривеньвнесену за ОСОБА_8 , на підставі ухвали слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 30.03.2023 року (Справа № 523/5345/23, Провадження № 1-кс/523/1148/23) - повернути заставодавцю, в 5 (п`яти) денний термін з дня набранням законної сили вказаним вироком суду.
Скасувати арешт, накладений ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 31.03.2023 року (Справа № 523/5345/23, Провадження № 1-кс/523/1118/23) на майно, вилучене 28.03.2023 року під час обшуку транспортного засобу «Opel» в чорному кольорі номер д/р НОМЕР_3 , що на праві власності належить ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: посвідчення НОМЕР_9 головного спеціаліста відділу контролю та моніторингу за станом території району видане Київської районної адміністрації ОМР дійсне до 31.12.2023 року.
Скасувати арешт, накладений ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 31.03.2023 року (Справа № 523/5339/23, Провадження № 1-кс/523/1126/23) на майно, вилучене під час обшуку службових кабінетів №303 та 304 Київської районної адміністрації Одеської міської ради, за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Корольова 9, а саме: факсограмма від 10.02.2023 щодо демонтажу самовільно встановлених об`єктів за адресою: АДРЕСА_3 в двох екземплярах на 2 арк; копія розпорядження міського голови №206 К від 16.03.2022 на 1 арк; акт від 23.02.2023 адреса: м. Одеса вул. Дачна 10/9 на 1 арк; акт від 23.02.2023 адреса: м. Одеса вул. Тополіна 18 на 1 арк; перелік-таблиця за 2023 рік з номерами, описом розпоряджень, адрес на 2 акр; копія розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №27/01р від 02.02.2023 на 1 арк; розсилка щодо демонтажу незаконного розміщеного обєкту за адресою: м. Одеса вул. Бригадна 61 на 1 арк; акт від 16.02.2023 за адресою: м. Одеса вул. Бригадна 61 на 1 акр; лист без підписів про демонтаж незаконно розміщеного об`єкту за адресою: АДРЕСА_3 на 3 арк; копія розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №27/01р від 02.02.2023 на 1 ар на добровільно видані представником Київської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_20 документи, а саме: оригінал розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №27/01р від 02.02.2023 щодо демонтажу незаконно розміщеного об`єкту за адресою: м. Одеса вул. Бригадна 61 на 2 акр; оригінали акту обстеження незаконно розміщених об`єктів від 20.01.2023 на 4 арк з додатками на 2 арк; оригінали факсограми щодо виїзду комісії від 18.01.2023 на 1 акр.;
Скасувати арешт, накладений ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 31.03.2023 року (Справа № 523/5339/23, Провадження № 1-кс/523/1125/23) на майно, вилучене під час огляду місця події, а саме земельної ділянки місцевості біля будинку №61-Б по вулиці Бригадна в м. Одесі за участю ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: купюри номіналом 100 доларів США в кількості 5 (п`ять) з наступними серіями та номером: КК38206399C, FG34228382B, FH62211462A, AB07423060K, HK21651600B які під час освітлення лампою «Osram» Germicidal мали порошкове забарвлення жовто-зеленого кольору, та згідно пояснень ОСОБА_8 передала йому ОСОБА_10 блокнот синього кольору з чорновими записами, який згідно пояснень належить ОСОБА_8 , мобільний телефон марки «Самсунг» в корпусі чорного кольору з сім-картою оператора мобільного звязку «Київстар» № НОМЕР_5 , що перебував в користуванні у ОСОБА_8 .
Скасувати арешт, накладений ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 13.04.2023 року (Справа № 523/5345/23, Провадження № 1-кс/523/1261/23) на майно ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: 3188/12000 частки квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває в приватній спільній частковій власності ОСОБА_8 Автомобіль OPEL VECTRA 2006 року випуску чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_6 , vin-код НОМЕР_7 
Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:
-Електронні носії інформації, на яких зафіксовано хід та результати слідчих (розшукових) та негласних слідчих (розшукових) дій, а також процесуальних дій - зберігати в матеріалах справи.;
-Факсограмма від 10.02.2023 щодо демонтажу самовільно встановлених об`єктів за адресою: АДРЕСА_3 в двох екземплярах на 2 арк; копія розпорядження міського голови №206 К від 16.03.2022 на 1 арк; акт від 23.02.2023 адреса: м. Одеса вул. Дачна 10/9 на 1 арк; акт від 23.02.2023 адреса: м. Одеса вул. Тополіна 18 на 1 арк; перелік-таблиця за 2023 рік з номерами, описом розпоряджень, адрес на 2 акр; копія розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №27/01р від 02.02.2023 на 1 арк; розсилка щодо демонтажу незаконного розміщеного обєкту за адресою: м. Одеса вул. Бригадна 61 на 1 арк; акт від 16.02.2023 за адресою: м. Одеса вул. Бригадна 61 на 1 акр; лист без підписів про демонтаж незаконно розміщеного об`єкту за адресою: АДРЕСА_3 на 3 арк; копія розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №27/01р від 02.02.2023 на 1 ар на добровільно видані представником Київської районної адміністрації Одеської міської ради ОСОБА_20 документи, а саме: оригінал розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради №27/01р від 02.02.2023 щодо демонтажу незаконно розміщеного об`єкту за адресою: м. Одеса вул. Бригадна 61 на 2 акр; оригінали акту обстеження незаконно розміщених об`єктів від 20.01.2023 на 4 арк з додатками на 2 арк; оригінали факсограми щодо виїзду комісії від 18.01.2023 на 1 акр - повернути за належністю.;
-Купюри номіналом 100 доларів США в кількості 5 (п`ять) з наступними серіями та номером: КК38206399C, FG34228382B, FH62211462A, AB07423060K, HK21651600B - повернути ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .; 
-Блокнот синього кольору з чорновими записами, мобільний телефон марки «Самсунг» в корпусі чорного кольору з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_2 , автомобіль OPEL VECTRA 2006 року випуску чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_6 , vin-код НОМЕР_7 , Посвідчення НОМЕР_9 головного спеціаліста відділу контролю та моніторингу за станом території району видане Київської районної адміністрації ОМР дійсне до 31.12.2023 року - повернути ОСОБА_8 ;
Процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз, у загальному розмірі 18 401, 36 гривень, віднести на рахунок держави.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Київського районного
суду м. Одеси                     ОСОБА_1