ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2026 року | справа № 380/15617/25

м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Андрусів У.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,
в с т а н о в и в:
Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (далі - позивач; відділення Фонду) звернулося до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач; ФОП ОСОБА_1 ), у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача - 60231,55 грн адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відділенням Фонду в автоматизованому режимі, за допомогою програмного комплексу «Реєстр роботодавців щодо виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю» Централізованого банку даних з проблем інвалідності, з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування сформовано та підписано розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій за 2024 рік. Згідно з відомостями, отриманими від Пенсійного фонду України, середньооблікова чисельність штатних працівників відповідача за 2024 рік становила 8 осіб, середньооблікова чисельність штатних працівників, яким установлено інвалідність, - 0 осіб, а норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю - 1 особа. Оскільки цей норматив у 2024 році відповідачем не виконано, а суму адміністративно-господарських санкцій у встановлений законом строк відповідач самостійно не сплатив, позивач нарахував санкції у розмірі 57227,50 грн та пеню у розмірі 3004,05 грн і звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою судді від 04.08.2025 відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
08.09.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти позову заперечив. Свою позицію мотивує тим, що на посаду водія автотранспортного засобу з 18.10.2022 на підставі наказу №1 від 18.10.2022 прийнято ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), про що того ж дня повідомлено податковий орган. Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №6027813 від 28.09.2022 ОСОБА_2 за наслідками повторного огляду встановлено продовження третьої групи інвалідності. Відповідач стверджує, що, подаючи звітність до Пенсійного фонду України за 2024 рік, помилково не зазначив про наявність у цього працівника інвалідності, а виявивши помилку, подав уточнюючу звітність за 2024 рік, у якій відобразив ОСОБА_2 як особу з інвалідністю. На переконання відповідача, факт роботи ОСОБА_2 у 2024 році підтверджується доданими до відзиву документами (наказом про прийняття на роботу, довідкою МСЕК, пенсійним посвідченням та уточнюючою податковою звітністю), а отже норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю ним виконано і підстав для притягнення до відповідальності немає. Просить у задоволенні позову відмовити.
Інших заяв по суті справи до суду не надходило.
Частиною 5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) унормовано, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки відсутнє клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на які сторони покликаються як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) використовує найману працю та належить до суб`єктів господарювання, для яких відповідно до ст.19 Закону України від 21.03.1991 №875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» встановлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Відділенням Фонду в автоматизованому режимі, з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності, сформовано розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій за 2024 рік. За змістом цього розрахунку середньооблікова чисельність штатних працівників облікового складу за рік становила 8 осіб; середньооблікова чисельність штатних працівників, яким установлено інвалідність, - 0 осіб; норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю - 1 особа; фонд оплати праці штатних працівників - 915640,00 грн; середня річна заробітна плата штатного працівника - 114455,00 грн; сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу (для роботодавців, у яких працює від 8 до 15 осіб, - половина середньої річної заробітної плати) - 57227,50 грн.
Інформацію про дату і час надсилання розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій надано Пенсійним фондом України у формі квитанції, згідно з якою відповідний документ (файл 2847307779_2024.pdf, звітний рік - 2024) розміщено в електронному кабінеті роботодавця на вебпорталі електронних послуг Пенсійного фонду України 04.03.2025.
Суму адміністративно-господарських санкцій у строк до 15.04.2025 відповідач самостійно не сплатив, у зв`язку з чим позивач нарахував пеню за період з 16.04.2025 по 29.07.2025 (105 днів) у розмірі 3004,05 грн.
Із наявних у справі податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за звітні періоди 2024 року, поданих відповідачем у визначені законодавством строки (зокрема 10.04.2024, 11.07.2024, 23.10.2024 та 08.01.2025), вбачається, що працівника ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відображено із застосуванням коду категорії застрахованої особи, що не відповідає категорії застрахованої особи з інвалідністю. Уточнюючі податкові розрахунки, у яких ОСОБА_2 відображено як особу з інвалідністю, відповідач подав 28.08.2025, 29.08.2025 та 01.09.2025, тобто після формування розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, після спливу строку самостійної сплати санкцій та після відкриття провадження у цій справі.
У зв`язку з несплатою відповідачем суми адміністративно-господарських санкцій та пені у добровільному порядку позивач звернувся до суду з цим позовом.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку зі стягненням з відповідача адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік.
Надаючи правову оцінку цим правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд застосовує такі норми чинного законодавства та робить висновки по суті спору.
Частиною 2 ст.19 Конституції України унормовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні визначені Законом України від 21.03.1991 №875-XII «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» (далі - Закон №875-XII).
Частиною 3 ст.18 Закону №875-XII встановлено обов`язок підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для таких осіб умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 4 відсотки середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
За змістом ч.2 ст.19 Закону №875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, та з урахуванням вимог статті 18 цього Закону, і здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативу робочих місць.
Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з ч. 1 ст. 19 Закону №875-XII, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичною особою, яка використовує найману працю, осіб з інвалідністю, для яких це місце роботи є основним.
Згідно з ч.13 ст.19 Закону №875-XII Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю щороку до 10 березня в автоматизованому режимі з використанням даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності здійснює визначення підприємств, установ та організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, які не забезпечили виконання у попередньому році нормативу робочих місць, визначеного згідно з частиною першою цієї статті, та надсилає їм розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, що підлягають сплаті у зв`язку з невиконанням нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за попередній рік, обчислених відповідно до статті 20 цього Закону. У разі зміни до 31 березня показників за попередній рік у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, що впливають на визначену згідно із частиною дванадцятою цієї статті суму адміністративно-господарських санкцій, Фонд соціального захисту осіб з інвалідністю до 10 червня в автоматизованому режимі формує та надсилає уточнений розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій. Зміна показників у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування після 31 березня не призводить до зміни сум адміністративно-господарських санкцій, які визначені у відповідному розрахунку або уточненому розрахунку.
Відповідно до ч.1 ст.20 Закону №875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських об`єднань осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати.
Частиною 2 ст.20 Закону №875-XII передбачено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.
За приписами ч.4 ст.20 Закону №875-XII адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських об`єднань осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.
Порядок сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 №70. Порядок нарахування пені та її сплати визначений Порядком, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 15.05.2007 №233.
Обов`язок роботодавця (платника єдиного внеску) подавати достовірну звітність до Пенсійного фонду України, яка включає відомості про працівників, у тому числі осіб з інвалідністю, установлений Законом України від 08.07.2010 №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI). Відомості до Реєстру застрахованих осіб, зміни та уточнення до них вносяться в електронній формі в автоматичному режимі на підставі звітності, що подається страхувальниками до Пенсійного фонду України. Такі дані автоматично потрапляють до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності, які використовуються відділенням Фонду для визначення виконання нормативу та обчислення сум адміністративно-господарських санкцій.
Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України від 18.10.2022 №2682-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо захисту соціальних, трудових та інших прав фізичних осіб, у тому числі під час воєнного стану, та спрощення обліку робочих місць для осіб з інвалідністю» визначення роботодавців, які не забезпечили виконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, та обчислення сум адміністративно-господарських санкцій здійснюються відділенням Фонду в автоматизованому режимі виключно на підставі даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності, джерелом яких є подана роботодавцем звітність. Виконання нормативу робочих місць у розумінні ст.19 Закону №875-XII полягає саме у працевлаштуванні особи з інвалідністю, для якої це місце роботи є основним, і відображенні відповідних відомостей у поданій роботодавцем звітності до настання визначеної законом контрольної дати.
При цьому ч.13 ст.19 Закону №875-XII установлює чіткий механізм врахування змін показників: зміна показників за попередній рік у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, які впливають на суму адміністративно-господарських санкцій, враховується лише за умови її внесення до 31 березня; зміна показників після 31 березня не призводить до зміни сум адміністративно-господарських санкцій, визначених у розрахунку або уточненому розрахунку. Відтак контрольною датою, станом на яку встановлюється виконання нормативу та визначається сума санкцій за 2024 рік, є 31 березня 2025 року.
Відповідальність за повноту, достовірність і своєчасність подання інформації до зазначених реєстрів покладається на роботодавця як джерело такої інформації. Роботодавець, що виявив помилку в поданій звітності, має право подати уточнюючу звітність до Пенсійного фонду України. Проте якщо роботодавець подав звітність з неправильною середньообліковою чисельністю штатних працівників або не вказав у звітності працівника з інвалідністю та не уточнив звітність до настання контрольної дати, відділення Фонду має підстави вважати, що норматив не виконано, і застосувати санкції відповідно до статті 20 Закону №875-XII. Несвоєчасне виправлення помилок у звітності до настання контрольної дати є ризиком роботодавця і не звільняє його від сплати адміністративно-господарської санкції, навіть якщо фактичні обставини не відповідали поданій звітності.
Наведений підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.04.2025 у справі №280/3642/23 (адміністративне провадження №К/990/77/25), відповідно до якої відповідальність за повноту, достовірність і своєчасність подання інформації до відповідних реєстрів покладається на роботодавця, а несвоєчасне виправлення помилок у звітності до настання контрольної дати є його ризиком і не звільняє від сплати санкції; під час судового розгляду суд може врахувати, чи вживав роботодавець заходів для виправлення звітності до моменту накладення санкцій, а не переглядати результат автоматизованого аналізу даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності.
Щодо доводів відповідача про фактичне працевлаштування у 2024 році особи з інвалідністю та про виконання ним нормативу суд зазначає таке.
Судовим розглядом установлено, що податкові розрахунки сум доходу за звітні періоди 2024 року відповідач подавав у визначені законодавством строки, однак у цих розрахунках працівника ОСОБА_2 відображено із застосуванням коду категорії застрахованої особи, який не відповідає категорії застрахованої особи з інвалідністю. Отже, у поданій відповідачем звітності, дані якої автоматично потрапили до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та Централізованого банку даних з проблем інвалідності і на підставі якої відділення Фонду сформувало розрахунок сум адміністративно-господарських санкцій, відомості про наявність у відповідача штатного працівника з інвалідністю станом на контрольну дату - 31 березня 2025 року - були відсутні.
Уточнюючі податкові розрахунки, у яких ОСОБА_2 відображено як особу з інвалідністю, відповідач подав 28.08.2025, 29.08.2025 та 01.09.2025, тобто після спливу контрольної дати, після формування розрахунку сум адміністративно-господарських санкцій, після спливу строку самостійної сплати санкцій та вже після відкриття провадження у цій справі. Правом подати уточнюючу звітність до Пенсійного фонду України до 31 березня 2025 року відповідач не скористався. За приписами ч.13 ст.19 Закону №875-XII така зміна показників, внесена після 31 березня, не призводить до зміни визначеної у розрахунку суми адміністративно-господарських санкцій, а тому долучені відповідачем до відзиву документи та уточнююча звітність не спростовують установленого позивачем факту невиконання нормативу за 2024 рік.
Доводи відповідача про зворотне зводяться до переоцінки результату автоматизованого аналізу даних відповідних реєстрів, який суд, з урахуванням наведеної правової позиції Верховного Суду, не переглядає, та не спростовують того, що станом на контрольну дату норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за 2024 рік відповідачем не був виконаний з підстав недостовірності поданої ним звітності, відповідальність за яку покладається на роботодавця.
Правильність арифметичного обчислення суми адміністративно-господарських санкцій у розмірі 57227,50 грн (половина середньої річної заробітної плати штатного працівника 114455,00 грн, обчисленої як частка від ділення фонду оплати праці 915640,00 грн на середньооблікову чисельність 8 осіб) та пені у розмірі 3004,05 грн (за 105 днів прострочення за період з 16.04.2025 по 29.07.2025) відповідачем не спростована; контррозрахунку відповідач не надав.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. За правилами ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, шляхом співставлення зібраних у справі доказів, з урахуванням наведеної правової регламентації спірних правовідносин та встановлених фактичних обставин справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій у розмірі 57227,50 грн та пені у розмірі 3004,05 грн, а всього 60231,55 грн, є обґрунтованими, документально підтвердженими та підлягають задоволенню повністю.
У силу приписів ч.2 ст. 139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.2, 6, 8-10, 72-77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 262, 295 КАС України, суд
у х в а л и в:
1. Адміністративний позов Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені задовольнити повністю.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю 60231 (шістдесят тисяч двісті тридцять одну) гривню 55 копійок адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю.
3. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасники справи:
Позивач - Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю (місцезнаходження: пл. Маланюка, буд.6, м. Львів, 79000; ЄДРПОУ 13817458).
Відповідач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя | Андрусів Уляна Богданівна