06 серпня 2026 року

Справа № 644/481/24 
Провадження № 2/646/959/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

06.08.2026 року Основ`янський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого - судді Глоби М.М.,
за участю секретаря судового засідання – Борщ Л.В.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – ОСОБА_2 ,
представника відповідача АТ «Райффайзен банк» - Фортуна Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові за правилами спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Акціонерного товариства «Райффайзен банк» про стягнення моральної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_3 ,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у січні 2024 року звернувся через представника до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова із позовною заявою до Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі – Індустріальний ВДВС), Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТКБ «Приватбанк»), Акціонерного товариства «Райффайзен банк» (далі – АТ «Райффайзен банк») про визнання протиправною бездіяльність, скасування арешту з грошових коштів та стягнення моральної шкоди, в обґрунтування якої зазначив, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.04.2015 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 8356 грн. 39 коп.
На виконання вказаного судового рішення старший державний виконавець Індустріального ВДВС виніс постанову від 25.08.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 52033783; 08.08.2022 року – про арешт коштів боржника, яку надіслано на виконання до банківських установ; 18.08.2022 року – про повернення виконавчого документа стягувачу.
З 20.07.2023 року він не зміг зняти грошові кошти зі свого карткового рахунку, відкритому у АТКБ «Приватбанк» для отримання виплат Пенсійного фонду України та карткового рахунку, відкритому у АТ «Райффайзен банк» для зарахування заробітної плати, оскільки рахунки були заблоковані, а подальше здійснення видаткових операцій було неможливим. 
Вказані грошові кошти (пенсійні виплати, заробітна плата) – основне і єдине джерело для його існування.
На його неодноразові звернення до Індустріального ВДВС, АТКБ «Приватбанк» та АТ «Райффайзен банк» арешти із вказаних рахунків зняті не були, хоча тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію та інші доходи боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни РФ), що є підставою для скасування арешту з рахунку боржника. Фізичні особи можуть здійснювати видаткові операції з рахунків, на кошти яких накладено арешт органами державної виконавчої служби, приватними виконавцями, без урахування такого арешту за умови, якщо сума стягнення за виконавчим документом не перевищує 100000 грн. 00 коп.
Приймаючи спірну постанову про накладення арешту на кошти боржника та направляючи її до банківських установ на виконання щодо боржника – соціально незахищеної верстви населення, а саме пенсіонера, державний виконавець діяв всупереч норм чинного законодавства та у спосіб, що суперечить чинному законодавству. Арешт було здійснено не для забезпечення реального виконання судового рішення, а задля обмеження його права вільно користуватись грошовими коштами. 
Діями відповідачів йому була завдана моральна шкода.
Просив після збільшення позовних вимог визнати протиправною бездіяльність Індустріального ВДВС, яка полягає у відсутності дій щодо зняття арештів з коштів, що знаходяться на карткових рахунках: відкритому у АТКБ «Приватбанк» для отримання виплат Пенсійного фонду України, відкритому у АТ «Райффайзен банк» для отримання заробітної плати, відповідно, на ім`я ОСОБА_1 , накладеного постановою про арешт коштів боржника від 08.08.2022 року у ВП № 52033783; скасувати арешт, накладений постановою Індустріального ВДВС, зняти арешт з грошових коштів від 08.08.2022 року у виконавчому провадженні № 52033783, що містяться на рахунках: відкритому у АТКБ «Приватбанк» для отримання виплат Пенсійного фонду України, відкритому у АТ «Райффайзен банк» для отримання заробітної плати, відповідно, на ім`я ОСОБА_1 ; стягнути солідарно з Індустріального ВДВС, АТКБ «Приватбанк» та АТ «Райффайзен банк» у відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 200826 грн. 45 коп.; судові витрати покласти на відповідачів. 

Ухвалою суду від 02.02.2024 року цивільну справу направлено за підсудністю до Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2024 року, матеріали позовної заяви передані для розгляду судді Глобі М.М.

Ухвалою суду від 23.02.2024 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 

Представник відповідача АТ «Райффайзен банк» у відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, надала відзив від 10.04.2024 року, в якому виклала заперечення проти позову, згідно яких зазначила, що у банку знаходиться на виконанні постанова про арешт коштів боржника від 08.08.2022 року у ВП № 52033783. Накладено арешт на грошові кошти на картковому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Постанова ВДВС про зняття арешту з коштів боржника чи судове рішення про скасування арешту до банку не надходили. ОСОБА_1 до 29.06.2023 року здійснював операції по своєму рахунку.
Просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність (а.с. 74-82).

Представник відповідача Індустріального ВДВС надав суду письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначив, що на примусовому виконанні перебувало ВП № 52033783, відкрите на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова. В рамках вказаного виконавчого провадження здійснювались необхідні виконавчі дії, у відповідності до вимог ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження». На теперішній час відсутні підстави для скасування арешту, накладеного постановою від 08.08.2022 року, а тому просив відмовити у задоволенні заявлених вимог у повному обсязі (а.с. 99-101).

Представник відповідача АТКБ «Приватбанк» у відповідності до вимог ч. 1 ст. 178 ЦПК України, надав відзив, в якому заперечив проти задоволення позову ОСОБА_1 , посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Зазначив, що банк не є стороною виконавчого провадження, а лише виконує вимоги, передбачені законодавством на стадії примусового виконання судового рішення. Банк є неналежним відповідачем. У разі незгоди ОСОБА_1 з рішенням державного виконавця про арешт майна, він має право звернутись зі скаргою до суду, який видав виконавчий документ у порядку, передбаченому законом. Факт заподіяння моральної шкоди не доведено позивачем. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 127-131).

Ухвалою суду від 16.04.2024 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 22.01.2026 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, АТКБ «ПриватБанк», АТ «Райффайзен банк» про визнання протиправною бездіяльність, скасування арешту з грошових коштів та стягнення моральної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_3 закрито в частині позовних вимог про визнання бездіяльності Індустріального ВДВС протиправною та скасування арешту. Продовжено розгляд справи в частині позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.

Постановою Харківського апеляційного суду від 07.05.2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвалу Основ`янського районного суду м. Харкова від 22.01.2026 року залишено без змін.

Позивач та його представник під час судового розгляду підтримали заявлені вимоги у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача Індустріального ВДВС в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Представник відповідача АТКБ «Приватбанк» в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце його проведення завчасно та належним чином, надав суду письмову заяву про заперечення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Представник відповідача АТ «Райффайзен банк» під час судового розгляду заперечив проти задоволення позовних вимог. Вказав на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача АТ «Райффайзен банк» та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.04.2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 8356 грн. 39 коп. за період з жовтня 2010 року по січень 2015 року та витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. (справа № 644/957/15-ц).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 15.06.2016 року вказане судове рішення залишено без змін.

На примусовому виконанні в Індустріальному ВДВС перебувало виконавче провадження № 52033783 з примусового виконання виконавчого листа № 644/957/15-ц, виданого 10.08.2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в сумі 8356 грн. 39 коп. за період з жовтня 2010 року по січень 2015 року. 

Під час примусового виконання судового рішення старший державний виконавець Індустріального ВДВС виніс постанову від 25.08.2016 року про відкриття виконавчого провадження № 52033783; 08.08.2022 року – про арешт коштів боржника, яку надіслано на виконання до банківських установ.

На грошові кошти, наявні на рахунках, відкритих у АТ «Райффайзен банк» та АТКБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 , накладено арешт, відповідно до вказаної постанови від 08.08.2022 року.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі – Закон) виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), як провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному ст. 35-1 ПК України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частиною 1 ст. 48 Закону визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).
Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Як зазначено у ч. ч. 1-3 ст. 56 Закону, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення суду. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Копія постанови про опис та арешт майна (коштів) надається сторонам виконавчого провадження.

Зняття арешту з коштів здійснюється виконавцем відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону.

В абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону передбачено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п. 10 ч. 1 ст. 34 цього Закону.

Згідно з п. 1 ч. 4 Закону, підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до п. 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року за № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому ст. 48 Закону встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Таким чином, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. Банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону може та повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладати арешт, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону.

Суд звертає увагу, що бездіяльність Індустріального ВДВС у передбаченому законом порядку не встановлена, постанова від 08.08.2022 року про арешт коштів боржника не скасована та є чинною.

Частинами 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Одним із найважливіших питань, які підлягають встановленню судом при вирішенні зазначеної категорії справ, є доведеність особою заподіяння їй моральної шкоди, внаслідок протиправних дій, оскільки не будь-які неправомірні дії, можуть бути підтвердженням такої шкоди.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідачів є підставою для відшкодування шкоди в розумінні ст. ст. 1167, 1174 ЦК України.

Такі правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 25.01.2021 року у справі № 227/4410/19 (провадження № 61-9407св20), від 22.03.2021 року у справі № 203/1067/19 (провадження № 61-23293св19), від 25.03.2021 року у справі № 227/3052/19 (провадження № 61-22337св19).

У справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідкового зв`язку такої поведінки із завданою шкодою. Вказаний правовий висновок викладено, зокрема, у Постанові Верховного Суду від 28.10.2020 року у справі № 904/3667/19.

Згідно з положеннями ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи встановлені обставини справи, досліджені докази, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки при розгляді справи не надано належних та допустимих доказів щодо встановлення у передбаченому законом порядку бездіяльності Індустріального ВДВС, банківських установ, завдання позивачу моральної шкоди з боку відповідачів, розміру такої шкоди, а також підтвердження наявності причинного зв`язку між шкодою, про спричинення якої зазначає позивач, і протиправними діяннями відповідачів. Постанова від 08.08.2022 року про арешт коштів боржника не скасована та є чинною.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006 року).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», Акціонерного товариства «Райффайзен банк» про стягнення моральної шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_3 – відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача – ОСОБА_2 , адреса для листування: АДРЕСА_2 .

Відповідач - Індустріальний відділ державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, адреса: 61003, м. Харків, вул. Кооперативна, буд. 12/14, код ЄДРПОУ 44045454.

Відповідач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, ЄДРПОУ 14360570.

Відповідач - Акціонерне товариство «Райффайзен банк», адреса: 01011, м. Київ, вул. Алмазова, 4 а, ЄДРПОУ 14305909.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя