ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2026 року
м. Харків
справа № 645/4318/24
провадження № 22-ц/818/2031/26
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів колегії – Яцина В.Б., Мальованого Ю.М.
за участю секретаря судового засідання- Риндіч О.Б.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
третя особа: Харківська міська рада
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2025 року у складі судді Сілантьєвої Е.Є., -
ВСТАНОВИВ:
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та після збільшення позовних вимог ( т.2 а.с. 45-47) просив стягнути майнову шкоду нанесену залиттям квартири та вартості придбаних будівельних матеріалів на відновлювальні роботи на суму 125157,65 грн; моральну шкоду нанесену залиттям квартири на суму 50000,00 грн; судові витрати у розмірі 10 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проживає у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві особистої власності. На 2 поверсі цього ж будинку розташована квартира АДРЕСА_2 , яка належить на праві особистої власності відповідачу. Квартиру відповідачем було придбано у 2019 році. До вселення відповідача в належну їй квартиру попередніми власниками позивачу вже спричинялася матеріальна шкода залиттям, про що є відповідне судове рішення. Як випливає з Актів обстеження квартири від 16.10.2020 року та 07 грудня 2021 року, залиття квартири позивача спричинено з халатності власника квартири АДРЕСА_2 , яка належить відповідачу. Позивач намагався врегулювати відносини з особою, винною в спричиненні йому матеріальної шкоди у позасудовому порядку. Але відповідач посилається, що залиття виникло з вини робітників ремонтної бригади, які проводять ремонт в належній їй квартирі. Тому відшкодувати нанесену шкоду категорично відмовилася. Залиття стелі у ванній кімнаті спричинило намокання гіпсокартону, яким облаштовано стелю. Після підсихання гіпсокартон почав руйнуватися, а освітлення потребує нового налаштування. Позивач звернувся до дільниці № 55 КП «Жилкомсервіс» з вимогою провести обстеження нанесеної шкоди, на вимогу інженера дільниці ОСОБА_3 позивач демонтував частину ушкодженого гіпсокартону. Коли Позивач почав знімати із стелі гіпсокартон, він побачив, що на місці постійних залиттів виникла пліснява та наріс грибок, що спричиняє шкоду органам дихання позивача та руйнування житлового фонду. в тому числі квартири, що належить Позивачу. З перекриття сиплеться тирса та невідома чорна субстанція. Згідно висновків Актів комісії КП «Жилкомсервіс» залиття квартири АДРЕСА_3 відбувається виключно з вини та внаслідок недбальства власника кв. АДРЕСА_2 - відповідача у справі. В результаті залиттів заподіяно шкоду: Зіпсовано стелю ванної кімнати загальною площею 0,3 кв.м первісним залиттям; Позивач змушений демонтувати підвісну стелю з гіпсокартону; Залиття сприяло руйнуванню гіпсокартону, яким облаштовано стелю. Внаслідок руйнації гіпсокартон потребує заміни; внаслідок залиття з`явився грибок та пліснява на міжповерховому перекриттю (стелі) в квартирі Позивача; залито стіни приміщення ванної кімнати площею 1.2 кв.м, на яких з`явилася пліснява; Деформовані міжповерхові дерев`яні перекриття, місцями вони зовсім відсутні внаслідок постійного руйнування. Попередній розрахунок ремонтних робіт складає 28 000 гривень. Крім того, через залиття квартири, позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає у негативних емоціях та переживаннях, що спричинили йому значний душевний дискомфорт та порушили звичний спосіб життя. Розмір моральної шкоди позивач оцінює на суму 50 000 грн., яку також просить стягнути з відповідача на свою користь. Також, позивач просить стягнути на свою користь судові витрати на загальну суму 10000 грн.
Заочним рішенням Немишлянського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану в результаті залиття квартири в розмірі 104298,04 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 10000,00 грн та судовий збір у розмірі 1211,20 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення обґрунтовано тим, що відповідач, як власник квартири на час скоєння залиття квартири, несе обов`язок по забезпеченню схоронності належного її на праві власності житла, санітарно-технічного та іншого обладнання в квартирі, пошкодження якого в даному випадку стало причиною залиття квартири позивача, а тому суд приходить до висновку, що відповідальність за завдану шкоду позивачу має нести саме відповідач ОСОБА_2 . Оскільки позивачем не доведено, що ремонтні роботи в квартирі будуть проводитись платником ПДВ, тому матеріальна шкода складає без врахування податку на додану вартість в сумі 20859,61 грн. Стягнення моральної шкоди з відповідачів в розмірі 50000,00 грн., є занадто завищеною, такою, що не відповідає ступеню перенесених страждань, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн. 
Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом порушено норму процесуального права- п.1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України в частині неналежного вирішення питання чи мали місце обставини, яким обґрунтовувалися позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди. Судом встановлено, що шкода заподіяна майну потерпілого підлягає відшкодуванню, оскільки дії відповідача були неправомірні, між ними і шкодую ж безпосередній зв`язок та наявна вина зазначеної особи. Але суд помилково визначив, що заявлена сума для стягнення є завищеною. Суд не застосував критерії справедливості та розумності зменшуючи суму моральної шкоди, що нанесено повивачу неправомірними діями відповідача. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 29.06.2000, реєстраційний № НОМЕР_1 , видане центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Харківської міської ради (т.1 а.с. 4).
Право власності відповідача підтверджується наявним у матеріалах справи листом - відповіддю Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 09.07.2025 №2153/0/50-25, з якого вбачається, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (параметри пошуку - деталізована інформація) міститься інформація щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_5 за ОСОБА_2 з 28.10.2019 по 21.08.2024 роки на підставі договору купівлі-продажу від 28.10.2019, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу за № 5916( т. 2 а.с. 37).
В акті обстеження від 16.10.2020, складеного комісією дільниці 55 КП «Жилкомсервіс», визначено, що під час візуального обстеження виявлено сліди залиття у ванній кімнаті на стелі площею близько 0,3 м2.Залиття відбулося 11.10.2020 із вище розташованої кв. АДРЕСА_2 . Під час обстеження кв. АДРЕСА_2 за вказаною вище адресою виявлено, що у квартирі проводяться ремонтні роботи. Залиття ванної кімнати кв. АДРЕСА_3 сталося через недбалість мешканців кв. АДРЕСА_2 . Висновки комісії: залиття кв. АДРЕСА_6 сталося через недбалість мешканців кв. АДРЕСА_2 » (т.1 а.с. 7);
Актом від 07.12.2021 комісії дільниці 55 КП «Жилкомсервіс» встановлено, що кв.5 розташована на 1 поверсі в під.№2. Залиття відбулося 11.10.2020 р.з вище розташованої кв. АДРЕСА_2 . На момент обстеження 03.12.2021р. виявлено сухі сліди залиття в ванній кімнаті по стінам приблизно S=1,5м2, а також примикання стін та стелі (стеля підвісна) приблизно S=1,2м2. При демонтуванні частини підвісної стелі в ванній кімнаті робітниками в цьому році було виявлено, що перекриття дерев`яне, місцями деформоване в вигляді просідання дошок, а також затікання самого перекриття. На момент обстеження мешканці кв. АДРЕСА_2 відсутні, зі слів мешканця кв. АДРЕСА_7 проводиться ремонт. Висновки комісії: залиття квартири АДРЕСА_3 відбулося по халатності мешканців кв. АДРЕСА_5 (т.1 а.с. 8).
Як вбачається з локального кошторису на будівельні роботи № 02-01-01 на визначення розміру збитків внаслідок залиття квартири АДРЕСА_6 від 27.03.2025 виконаного ПП «ІС-СЕРВІС» інженером – кошторисником ОСОБА_4 розмір збитків внаслідок залиття квартири АДРЕСА_6 складає 125157,65 грн., з яких 104298,04 грн. збитки та 20859,61 грн. податок на додану вартість (т.1 а.с. 153-158).
Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової ( матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Зазначене свідчить, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з частиною третьої цієї статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року в справі № 753/15095/17).
Судовим розглядом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 
ОСОБА_2 мала право власності з 28.10.2019 по 21.08.2024 на квартиру АДРЕСА_5 . 
Факт залиття 11.10.2020 квартири АДРЕСА_2 підтверджується актами обстеження від 07.12.2021 та 16.10.2020, складеного комісією дільниці 55 КП «Жилкомсервіс». 
В акті від 16.10.2020 встановлено, що під час візуального обстеження виявлено сліди залиття у ванній кімнаті на стелі площею близько 0,3 м2.Залиття відбулося 11.10.2020 із вище розташованої кв. АДРЕСА_2 . Під час обстеження кв. АДРЕСА_2 за вказаною вище адресою виявлено, що у квартирі проводяться ремонтні роботи. Залиття ванної кімнати кв. АДРЕСА_3 сталося через недбалість мешканців кв. АДРЕСА_2 . Висновки комісії: залиття кв. АДРЕСА_6 сталося через недбалість мешканців кв. АДРЕСА_2 . 
Актом від 07.12.2021встановлено, що кв.5 розташована на 1 поверсі в під.№2. Залиття відбулося 11.10.2020 р.з вище розташованої кв. АДРЕСА_2 . На момент обстеження 03.12.2021р. виявлено сухі сліди залиття в ванній кімнаті по стінам приблизно S=1,5м2, а також примикання стін та стелі (стеля підвісна) приблизно S=1,2м2. При демонтуванні частини підвісної стелі в ванній кімнаті робітниками в цьому році було виявлено, що перекриття дерев`яне, місцями деформоване в вигляді просідання дошок, а також затікання самого перекриття. На момент обстеження мешканці кв. АДРЕСА_2 відсутні, зі слів мешканця кв. АДРЕСА_7 проводиться ремонт. Висновки комісії: залиття квартири АДРЕСА_3 відбулося по халатності мешканців кв. АДРЕСА_5 (т.1 а.с. 8).
Отже даними актів обстеження від 16.10.2020 та 07.12.2021 підтверджено факт залиття квартири АДРЕСА_6 з причини халатності мешканців кв. АДРЕСА_5 .
Згідно частиною 2 статті 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як вбачається з локального кошторису на будівельні роботи № 02-01-01 на визначення розміру збитків внаслідок залиття квартири АДРЕСА_6 від 27.03.2025 виконаного ПП «ІС-СЕРВІС» інженером – кошторисником ОСОБА_4 розмір збитків внаслідок залиття квартири АДРЕСА_6 складає 125157,65 грн., з яких 104298,04 грн. збитки та 20859,61 грн. податок на додану вартість.
Враховуючи наведене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачки матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, у розмірі 104 298 грн 04 коп, за виключенням суми податку на додану вартість у розмірі 20 859 грн 61 коп, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ремонтно-відновлювальні роботи виконуватимуться суб`єктом господарювання, який є платником ПДВ.
Доказів на спростування відсутності протиправності та вини, а також розміру завданої позивачу майнової шкоди, відповідач ОСОБА_2 суду не надала, правом на призначення у справі судових будівельно-технічної та оціночної експертизи не скористалася. 
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA,№ 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
При цьому, у відповідності до роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.92 року за N 6, суди, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди колегія суддів враховує, що внаслідок протиправних дій відповідача позивачу завдано моральних страждань, які полягають у вимушеному проживанні в квартирі, що систематично зазнає затоплень, погіршенні санітарно-побутових умов, неможливості повноцінно користуватися житлом за його цільовим призначенням, постійному впливі вологи та плісняви, що негативно позначається на стані здоров`я, а також необхідності тривалого проведення ремонтних робіт і пов`язаних із цим матеріальних витрат. Зазначені обставини призвели до істотного погіршення якості життя позивача, спричинили тривалі душевні переживання та психологічний дискомфорт, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн не відповідає глибині та характеру страждань позивача та вбачає підстави для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди до 30 тис грн, що відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості .
За таких обставин, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, тому судова колегія прийшла до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміні рішення суду в частині визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до пунктів 3,4 ч. 1, ч.4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та ( або) резолютивної частини. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Частиною 1 статті 141ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково, тому судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1 334,98 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційній суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Заочне рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2025 року –змінити в частині визначеного судом розміру відшкодування моральної шкоди. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування моральної шкоди 30 000,00 (тридцять тисяч) гривень.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1334 (одна тисяча триста тридцять чотири) грн 98 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий     О.Ю. Тичкова

Судді     В.Б. Яцина

Ю.М. Мальований