Справа № 420/15349/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Хурси О. О.,
при секретарі Пахолчаку Д. П.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, -
ВСТАНОВИВ:
До суду з адміністративним позовом звернулось Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому просить:
- визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції ВП № 79718094 від 14.05.2026 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 по справі № 320/52444/24, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2025, проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 за період з 19.02.2020 по 18.07.2023 згідно з довідкою Вищого адміністративного суду України від 26.06.2024 № 80. Проведення зазначеного перерахунку підтверджується рішенням Головного управління № 930100842274 від 25.11.2025. 
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що оскаржувана постанова від 14.05.2026 у виконавчому провадженні № 79718094 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн є законною та обґрунтованою, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області без поважних причин не виконує судове рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 у справі № 320/52444/24, щодо проведення ОСОБА_1 перерахунку та виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Відповідач наголосив, що посилання боржника на відсутність бюджетного фінансування чи передачу картки судового рішення до іншого територіального органу Пенсійного фонду України не звільняє його від обов`язку виконати рішення суду.
Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.
В судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що згідно вимог ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, не здійснювалося.
Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
На підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 по справі № 320/52444/24, яке постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.10.2025 залишено без змін, Головним управлінням на виконання виконавчого листа № 320/52444/24 від 27.10.2025 згідно з рішенням № 930100842274 від 25.11.2025 проведено ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за період з 19.02.2020 по 18.07.2023 відповідно до довідки Вищого адміністративного суду України від 26.06.2024 № 80.
Нарахована сума заборгованості за вказаний період з урахуванням раніше виплачених сум обліковується в автоматизованих базах даних, при цьому для безпосереднього здійснення виплати коштів та контролю за виконанням судового рішення картку судового рішення в підсистемі «Реєстр судових рішень» передано до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві за місцем перебування позивачки на обліку.
Разом з тим, до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшла постанова відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 02.12.2025 про відкриття виконавчого провадження № 79718094 з виконання виконавчого листа № 320/52444/24, виданого 27.10.2025 Київським окружним адміністративним судом. 
На виконання вказаної постанови, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області листом від 16.03.2026 № 1500-1904-5/38000 повідомило відділ примусового виконання рішень про виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 по справі № 320/52444/24 згідно з виконавчим документом. У листі Головне управління зазначило, що покладені судом зобов`язання виконані у повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, а виплата нарахованої заборгованості за судовим рішенням буде здійснена після її фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку черговості відповідно до черги судових рішень, фінансування яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, оскільки відповідна картка судового рішення в підсистемі «Реєстр судових рішень» вже передана до пенсійного органу за місцем обліку позивачки для подальшої виплати коштів. 
Незважаючи на виконання судового рішення Головним управлінням у межах покладених повноважень, відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 14.05.2026 винесено постанову ВП № 79718094 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. 
Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02.02.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII, у відповідній редакції).
За визначенням ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до пункту першого частини першої ст. 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до частини першої ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів, щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пунктів першого та шістнадцятого частини третьої ст. 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.
Статтею 26 Закону № 1404-VIII визначено початок примусового виконання рішення, зокрема:
виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1);
виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей (ч. 5);
за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною) (ч. 6).
Відповідно до частин першої та другої ст. 63 Закону № 1404-VIII, зокрема, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного ч. 6 ст. 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.
Статтею 75 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.
Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
Умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.
Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII. Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.
Поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.
Верховний Суд в постанові від 15.05.2020 у справі № 812/1813/18 викладав висновок про те, що постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути винесена лише за умови, що судове рішення не виконано боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.
Крім того, ст. 71 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що бюджет Пенсійного фонду - план утворення і використання цільового страхового фонду, що формується за рахунок страхових внесків до солідарної системи та надходжень з інших джерел, визначених цим Законом.
Відповідно до вимог пункту першого частини першої ст. 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду використовуються на виплату пенсій, передбачених цим Законом.
Так, судом встановлено, що виплати пенсій можуть бути здійснені відповідачем виключно за рахунок коштів Пенсійного Фонду України та інших джерел, визначених законодавством. Інших фінансових можливостей, крім зазначених, для здійснення виплат позивач не має.
Також, відповідно до ст. 23 та 116 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України. Взяття зобов`язань без відповідних бюджетних асигнування та здійснення видатків бюджету з перевищенням бюджетних призначень є порушенням бюджетного законодавства.
На переконання суду, невиконання судового рішення позивачем в частині виплати нарахованих стягувачу грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності таких коштів у боржника не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Відсутність бюджетного та іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат.
Суд звертає увагу, що виділення коштів із Державного бюджету на погашення заборгованості з виплати пенсії не залежить від волі окремого керівника територіального органу Пенсійного фонду України, тому у діях начальника Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відсутні ознаки вини та умислу, щодо невиконання у повному обсязі судового рішення, як умови притягнення особи до відповідальності та накладення, у даному випадку, штрафу.
З огляду на викладене, судом враховується, що, як зазначено вище, постанова про накладення штрафу за невиконання судового рішення може бути прийнята лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. При цьому визначальною ознакою для накладення на боржника штрафу є саме не виконання рішення суду без поважних причин. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення божником, та які не залежали від його волевиявлення.
Листом від 16.03.2026 № 1500-1904-5/38000 позивач повідомив відповідача про виконання рішення суду у добровільному порядку. Також пенсійним органом зазначено, що погашення заборгованості, нарахованої на виконання рішення суду, здійснюватиметься в межах бюджетних асигнувань.
Державним виконавцем в оскаржуваній постанові про накладення штрафів не надано мотивованого обґрунтування про визнання або не визнання причин не виконання рішення суду неповажними.
У розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950, ст. 8 Конституції України та ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України належна поза розумним сумнівом вмотивованість офіційного письмового документу владного суб`єкта є гарантією особи на доступ до суду. Незабезпечення владним суб`єктом цієї вимоги призводить до однозначної та очевидної протиправності управлінського діяння у зв`язку з дефектом у юридичній визначеності.
Такий правовий висновок сформовано Верховним Судом у постанові від 25.03.2021 по справі № 520/4577/19, у постанові від 09.12.2020 по справі № 824/1276/18-а.
Відтак, суд дійшов висновку, що оскаржувана у цій справі постанова державного виконавця про накладення штрафу у розмірі 5100 грн підлягає скасуванню.
За вказаних обставинах відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість своїх дій та рішення з урахуванням вимог, встановлених ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, позов підлягає задоволенню.
Відповідно до частини першої ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 72 - 74, 77, 139, 241 - 246, 262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ЄДРПОУ: 20987385) до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (65091, м. Одеса, вул. Розумовська, 37; ЄДРПОУ: 45862901), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції ВП № 79718094 від 14.05.2026 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Повне судове рішення складено 16.07.2026.
Суддя Олександр ХУРСА