Справа № 542/1880/25
Провадження № 2/542/99/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

01 липня 2026 року селище Нові Санжари
Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді – Кашуби М.І.,
за участю секретаря судового засідання Журавель О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у селищі Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , в інтересах якого діє Бакін Віталій Сергійович, Новосанжарська державна нотаріальна контора про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_2 , який діє в інтересах своєї малолітньої дочки ОСОБА_1 звернувся до Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , в інтересах якого діє Бакін Віталій Сергійович, Новосанжарська державна нотаріальна контора, у якій просив: 
- внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_3 , виконуючим обов`язки у порядку заміщення завідувача Новосанжарської державної нотаріальної контори Русняк Р.В. за реєстровим № 128, зазначивши, що частка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складає частину майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: житлового будинку садибного типу, з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 69.1 кв. м, житлова площа: 34.5 кв. м, в цілому складається з: житлового будинку А, а, а1 загальною площею 69,1 кв. м., житловою площею 34,5 кв. м., літньої кухні Б, гаражу В, вбиральні Т, огорожі № 1-4;
- скасувати державну реєстрацію права власності на житловий будинок садибного типу, з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 69.1 кв. м, житлова площа: 34.5 кв. м, в цілому складається з: житлового будинку А, а, а1 загальною площею 69,1 кв. м., житловою площею 34,5 кв. м., літньої кухні Б, гаражу В, вбиральні Т, огорожі № 1- 4 за ОСОБА_3 .
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка доводиться прабабою його неповнолітній доньці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку садибного типу, з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 69.1 кв. м, житлова площа: 34.5 кв. м, в цілому складається з: житлового будинку А, а, а1 загальною площею 69,1 кв. м., житловою площею 34,5 кв. м., літньої кухні Б, гаражу В, вбиральні Т, огорожі № 1-4.
Вказав, що ОСОБА_6 мала двох дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_6 померла донька ОСОБА_5 - ОСОБА_8 (дівоче прізвище - ОСОБА_9 ), у якої залишилася донька ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Зазначив, що на момент смерті своєї баби ОСОБА_5 , ОСОБА_11 була зареєстрована разом із нею.
ІНФОРМАЦІЯ_8 померла внучка ОСОБА_5 - ОСОБА_11 (дівоче прізвище - ОСОБА_12 ), у якої залишилися донька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Відповідно, після смерті ОСОБА_11 спадкоємцями її частки майна, після смерті її баби ОСОБА_5 є її діти: донька - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Зауважив, що діючи в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_1  звернувся до державного нотаріуса Новосанжарської державної нотаріальної контори, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: на житловий будинок садибного типу, з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 69.1 кв. м, житлова площа: 34.5 кв. м, в цілому складається з: житлового будинку А, а, а1 загальною площею 69,1 кв. м., житловою площею 34,5 кв. м., літньої кухні Б, гаражу В, вбиральні Т, огорожі № 1- 4.
Вказав, що 17.09.2025 державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я малолітньої ОСОБА_1 на частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із тим, що 25.03.2025 державним нотаріусом Кобеляцької державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за реєстровим № 128 на зазначений будинок на ім`я ОСОБА_3 .
Зазначив, що оскільки можливість оформити спадкові права у інший спосіб відсутня, йому довелося звернутися до суду.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 20 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06 січня 2026 року витребувано від Новосанжарської державної нотаріальної контори належним чинном засвідчену копію спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 06 січня 2026 витребувано від Новосанжарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України:
- повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ;
- повні витяги з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актових записів про шлюб та розірвання шлюбу ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30.03.2026 витребувано від Новосанжарської державної нотаріальної контори відомості зі спадкового реєстру щодо наявності спадкової справи та виданих свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12 . 
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 30.03.2026 витребувано від Новосанжарського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 16.04.2026 витребувано від приватного нотаріуса Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Уманця Михайла В`ячеславовича належним чином засвідчену копію спадкової справи, заведену після смерті ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12 .
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 травня 2026 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явились. До суду від представника позивача надійшла заява, у якій він просив розгляд справи здійснити без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с. 194).
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи чи відзиву на позов не надав.
У поданій до суду телефонограмі представник третьї особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 – адвокат Чуй А.І. просив розгляд справи проводити без їх участі, при вирішення питання покладався на розсуд суду.
Представник Новосанжарської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, у поданій до суду заяві просив розгляд справи проводити без його участі, при прийнятті рішення покладався на розсуд суду (а.с. 202).
Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися.
Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Так, судом встановлено, що відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00057494777 від 02.04.2026, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками є ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (а.с. 146-147).
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20.06.2025, ОСОБА_15 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , її батьками є ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (а.с. 11).
Як вбачається із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00053451331 від 05.09.2025, після реєстрації шлюбу 28.07.1987 ОСОБА_14 змінила прізвище на « ОСОБА_16 », номер актового запису 29 (а.с. 10).
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, 26.12.1992 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новосанжарського районного управління юстиції Полтавської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_17 та ОСОБА_15 , актовий запис № 70. Після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_12 » (а.с. 12).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 20.06.2025, ОСОБА_18 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , її батьками є ОСОБА_17 та ОСОБА_8 (а.с. 14).
Як вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 10.07.2015, відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Новосанжарського районного управління юстиції у Полтавській області 10.07.2015 зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 та ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис № 50 (а.с. 15). Після реєстрації шлюбу остання змінила прізвище на « ОСОБА_19 ». Зазначене підтверджуться повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00055790336 від 08.01.2026. На підставі рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області 21.06.2022 шлюб розірвано (а.с. 68-69 зворот).
Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 05.10.2015, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_11 , актовий запис № 67 (а.с.16, 167 зворот).
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 20.06.2025, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , актовий запис № 139 (а.с. 13).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 від 24.09.2022, Новосанжарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 24.09.2022 зареєстровано шлюб між ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_14 та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис № 130. Після реєстрації шлюбу прізвище нареченої змінено на « ОСОБА_21 » (а.с. 32). Зазначене підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00055790051 від 08.01.2026 (а.с. 70-71). 
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 від 24.09.2022, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_11 , його батьками є ОСОБА_20 та ОСОБА_22 , актовий запис № 92 (а.с. 24). Зазначене підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00055789746 від 08.01.2026 (а.с. 66-67).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 від 05.09.2025, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , актовий запис № 282 (а.с. 9, 88).
Як вбачається із довідок № 227/11-13 від 14.03.2022 та № 02.9-12/15/1406 від 07.05.2025, виданих виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, останнє зареєстроване місце проживання померлої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – АДРЕСА_1 . На момент смерті ОСОБА_5 за цією ж адресою були зареєстровані її донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 21-22).
Відповідно до витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 69598851 від 28.07.2022, Новосанжарською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с. 87).
Як вбачачається із копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом 25.03.2025 звернувся її син ОСОБА_3 (а.с. 89).
Згідно із інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 69598818 від 28.07.2022, відсутня інформація про наявність чинних заповітів після смерті ОСОБА_5 (а.с. 86).
Згідно з Актом про закінчення будівництва та ввід в експлуатацію індивідуального домогосподарства від 18.02.1980, будівництво за адресою: АДРЕСА_1 розпочато в червні 1968 року та закінчено в липні 1970 року. Вказаний житловий будинок прийнято в експлуатацію (а.с. 90).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав № 417657060 від 13.03.2025, житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належав ОСОБА_5 на підставі документа, що підтверджує присвоєння закінченому будівництвом об`єкту адреси, серія та номер: 10-12/14/675, виданий 04.03.2025, видавник: виконавчий комітет Новосанжарської селищної ради Полтвського району Полтавської області (а.с. 91).
Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 25.03.2025, виданим за ререєстровим № 128 державним нотаріусом Кобеляцької державної нотаріальної контори Полтавської області, спадкоємцем житлового будинку з господарськими побудовами за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.92). Видача свідоцтва підтверджується також витягом про його реєстрацію в Спадковому реєстрі № 80589073 від 25.03.2025 (а.с. 94).
25.03.2025 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна внесено відомості щодо реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину серії та номер: НТР 635386 за реєстровим № 128 від 25.03.2025 (а.с. 40). 
Водночас, 17.09.2025 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 звернувся ОСОБА_2 , який діє в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_1 , яка є правнучкою ОСОБА_5 (а. с. 95).
Відповідно до постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 17.09.2025, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я малолітньої ОСОБА_1 на частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_5 , оскільки 25.03.2025 до Новосанжарської державної нотаріальної контори звернувся син померлої ОСОБА_5 – ОСОБА_3 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та в той же день державним нотаріусом Кобеляцької державної нотаріальної контори Русняк Р.В, виконуючим обов`язки в порядку заміщення завідувача Новосанжарської державної нотаріальної контори, було видане свідоцтво про право на спадщину за реєстровим № 128 на зазначений будинок на ім`я ОСОБА_3 (а.с. 23, 97).
Будь-які інші заяви про прийняття спадщини чи відмову від спадщини у спадковій справі відсутні.
Поряд з цим, ІНФОРМАЦІЯ_12 померла ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (виданим повторно) серії НОМЕР_9 від 29.08.2024, актовий запис № 319 (а.с. 17, 164).
Відповідно до витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 80151026 від 18.02.2025, приватним нотаріусом Уманцем М.В. заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12 (а.с. 167).
Згідно із інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 80150943 від 18.02.2025, відсутня інформація про наявність чинних заповітів після смерті ОСОБА_11 (а.с. 166 зворот).
Як вбачачається із копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_12 , із заявою про прийняття спадщини за законом 18.02.2025 звернувся ОСОБА_3 (а.с. 163 зворот).
Будь-які інші заяви про прийняття спадщини чи відмову від спадщини у спадковій справі відсутні.
Відповідно до довідки № 10-12/14/496 від 17.02.2025, виданої виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради Полтавського району Полтавської області, останнє зареєстроване місце проживання померлої ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_1 . Також на дату смерті останньої за вищевказаною адресою був зареєстрований ОСОБА_3 (а.с. 164 зворот).
Надаючи оцінку дослідженим доказам, суд враховує, що згідно із частиною першою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно з положеннями ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку (ВС/КЦС № 343/1048/17 від 18.03.19р.).
До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.
За приписами ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Виникнення права власності до 1992 року регулювалось, зокрема, положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року №45/5, Законом України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» № 533-ХІІ від 07.12.1990 р. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року №112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за №5-24/26 та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69, Інструкцією по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженою Наказом Міністерства статистики України № 48 від 22.02.95.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 із змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції), а також на підставі акта 
комісії про прийняття об`єкта і введення його в експлуатацію (п. 18 Інструкції) проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (ст. 1221 ЦК України).
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України).
За правилами ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1266 ЦК України).
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Згідно з частиною 3 статті 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
За правилами ч. 1, 6 статті 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття.
За змістом положень ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу (фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування (ч. 2 ст. 1273 ЦКУ); неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування (ч. 3 ст. 1273 ЦКУ); батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування (ч. 4 ст. 1273 ЦКУ).
Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
За змістом положень статті 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.
Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України).
Статтею 1296 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Свідоцтво про право на спадщину – це документ, який посвідчує перехід права на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.
У статті 1300 ЦК України встановлено, що за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.
Підстави внесення змін до свідоцтва не пов`язані з протиправною поведінкою (це можуть бути, зокрема, обставини які існували, але не були відомі усім учасникам спадкових відносин або ж виникли тільки після видачі свідоцтва про право на спадщину). Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як згідно з рішенням суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину, натомість визнання свідоцтва недійсним допускається тільки за підставі рішення суду.
У ЦК України не визначено підстав внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. До них, зокрема, можливо віднести: прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК України); прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, однак якому судом визначено додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України); виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину (частини третя та четверта статті 1268 ЦК України), але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, зокрема змінився розмір обов`язкової частки у спадщині (стаття 1241 ЦК України); зменшення розміру частки спадкоємця у спадщині за рішенням суду (наприклад, частина перша статті 1241 ЦК України).
Виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати; виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, є підставою для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину.
Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року у справі № 758/5329/15 (провадження № 61-18376св18).
При вирішенні спору про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину суд визначає частки кожного із спадкоємців. На підставі рішення суду нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину (частина третя статті 1300 ЦК України).
Отже, внесення змін до свідоцтва про право на спадщину застосовується за умови наявності у спадкоємця, якому воно видане, права на спадкування, однак в іншому розмірі, з огляду на невраховані права на спадщину інших спадкоємців. Внесення змін до свідоцтва про право на спадщину можливе як на підставі рішення суду, так і за згодою усіх спадкоємців, які прийняли спадщину.
Виявлення спадкоємця, який вважається таким, що прийняв спадщину, але не отримав свідоцтва про право на спадщину і виявив намір його отримати, виявлення спадкового майна, на яке не було раніше видане свідоцтво про право на спадщину, внаслідок чого частки спадкоємців у спадщині змінилися, є підставою для внесення змін до свідоцтва про право на спадщину.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 04 листопада 2024 року у справі № 504/3606/14-ц.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з частиною 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.
На підставі досліджених доказів судом встановлено, що 18.02.1980 ОСОБА_5 у визначеному законом порядку, відповідно до чинних на той час положень нормативно правових актів, набула право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (на момент набуття права власності мала прізвище ОСОБА_9 ).
ОСОБА_5 мала двох дітей- ОСОБА_3 та ОСОБА_23 .
В свою чергу, ОСОБА_8 мала доньку ОСОБА_12 (за життя змінювала прізвище: ОСОБА_24 , яка є онукою ОСОБА_5 .
Дітьми П`ятенко ( ОСОБА_24 є ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які є правнуками ОСОБА_5 .
ІНФОРМАЦІЯ_6 померла донька ОСОБА_5 - ОСОБА_8 .
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_10 . 
З матеріалів спадкової справи встановлено, що за життя ОСОБА_5 заповіту не складала.
На момент смерті ОСОБА_5 разом з нею були зареєстровані її син- ОСОБА_3 та онука ОСОБА_11 .
Таким чином син померлої прийняв спадщину за правилами ч. 3 ст. 1268 ЦК України.
Онука ОСОБА_5 також є такою, що прийняла спадщину, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавицею та за правом представлення успадкувала ту частку спадщини, яка належала б за законом її матері- ОСОБА_8 , якби остання була живою на час відкриття спадщини.
З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_5 встановлено, що заяв про прийняття спадщини від інших спадкоємців не надходило. 
Заяв від спадкоємців про відмову від спадщини також не було подано.
Таким чином, спадкоємцями належного ОСОБА_5 житлового будинку є її син- відповідач ОСОБА_3 та онука (за правом представлення) ОСОБА_11 .
Підстав для відступу від правила рівності часток у спадщині спадкоємців за законом судом не встановлено.
Отже, ОСОБА_3 та ОСОБА_11 успадкували кожен по частині зазначеного житлового будинку.
Поряд з цим, судом також встановлено, що ОСОБА_11 не зверталася до нотаріуса із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її бабусі ОСОБА_5 на належну їй частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та, відповідно, такого свідоцтва не отримала.
Натомість, до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 звернувся її син ОСОБА_3 , якому таке свідоцтво було видано.
Зі змісту свідоцтва вбачається, що воно посвідчує право власності 
ОСОБА_3 на весь будинок АДРЕСА_1 .
На підставі виданого ОСОБА_3 свідоцтва до Державного реєстру речових прав було внесено відомості про право власності ОСОБА_3 на зазначений об`єкт нерухомого майна.
ІНФОРМАЦІЯ_12 ОСОБА_11 померла.
У свою чергу, як встановлено судом, ОСОБА_11 прийнявши спадщину, не оформила своїх спадкових прав на частину житлового будинку АДРЕСА_1 та не отримала у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом.
Суд враховує, що відповідно до положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.
Разом з тим, статтею 67 Закону України «Про нотаріат» визначено, що свідоцтво про право на спадщину видається після спливу строку для прийняття спадщини. В той же час видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена.
Законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права.
Таким чином, аналіз наведених у цьому рішенні норм права дає підстави для висновку про те, що неоформлення ОСОБА_11 своїх спадкових прав після смерті бабусі ОСОБА_5 не позбавляла її права на спадщину, яку вона прийняла у встановленому законом порядку. В свою чергу, у подальшому, це право увійшло до складу спадщини після її смерті.
З матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_11 встановлено, що вона не складала за життя заповіту.
До складу спадкової маси після смерті ОСОБА_11 увійшла частина житлового будинку АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_11 успадкувала після смерті її бабусі ОСОБА_5 , однак у визначеному законом порядку не оформила свої спадкові права. 
Спадкоємцями майна померлої ОСОБА_11 є її неповнолітні діти ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які є спадкоємцями першої черги та в силу свого неповнолітнього віку за правилами ч. 4 ст. 1268 ЦК України є такими, що прийняли спадщину після смерті їх матері у рівних частках, оскільки пістав для відступу від принципу рівності часток судом не встановлено.
Поряд з цим, з матеріалів спадкової справи також встановлено, що до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_11 звернувся її дядько- відповідач у справі ОСОБА_3 , який відповідно до ст. 1263 ЦК України є спадкоємцем третьої черги.
ОСОБА_3 був зареєстрований за однією адресою разом зі ОСОБА_11 на момент її смерті.
В свою чергу, за правилами черговості спадкування, визначеними ст. 1258 ЦК України, за наявності у померлої спадкоємців першої черги, які є неповнолітніми та вважаються такими, що прийняли спадщину у визначеному законом порядку, ОСОБА_3 , спадкоємець третьої черги не одержав права на спадкування після смерті його племінниці.
Отже, спадкоємцями частини житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав на момент смерті ОСОБА_11 є у рівних частках її діти- ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - по частині.
Водночас, позивачка  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє батько, як законний представник- ОСОБА_2 , позбавлена можливості у позасудовому порядку оформити право власності на спадкове майно з огляду на те, що 25.03.2025 державним нотаріусом Кобеляцької державної нотаріальної контори, було видано свідоцтво про право на спадщину на зазначений будинок на ім`я ОСОБА_3 .
З огляду на наведене, позовна вимога позивачки щодо внесення змін до свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_3 25.03.2025, за реєстровим № 128, а саме: що частка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складає частину майна ОСОБА_5 є обгрунтованою та в цій частині позов підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 

Відповідно до частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з положеннями статті 9 цього Закону, до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить:  забезпечення: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та зберігання реєстраційних справ, здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Як уже зазначалось у цьому рішенні, підставою позову є неможливість оформлення спадкових прав за позивачкою.
В свою чергу, слід зазначити, що відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 1300 ЦК України на підставі рішення суду про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину.
Поряд з цим, відомості про видачу свідоцтва про право на спадщину та додаткових відомостей, зокрема, змін до спадкової справи вносяться нотаріусом до Спадкового реєстру (підпункти 2.2.3, 2.2.5 пункту 2.2 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 липня 2011 року № 1810/5).
Водночас, якщо документи підтверджують право власності спадкоємців на нерухоме майно, відомості про зміни повинні бути внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в установленому законом порядку.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово формулювала висновки про те, що функцією державної реєстрації права є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Подібні висновки наведені, зокрема, в постановах від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц (пункт 96), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 146), від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16 (пункт 48). Отже, належність права власності на нерухоме майно здійснюється шляхом оголошення в реєстрі права власності на нерухоме майно. Право власності (як і будь-який факт) не можуть бути скасовані. Тому вимога скасувати державну реєстрацію права власності не відповідає належному способу захисту. Подібні висновки сформульовані в постанові Верховного Суду від 19.04.2023 у справі № 904/7803/21 (пункт 6.44).
Отже позовна вимога в частині скасування державної реєстрації права приватної власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 не відповідає належному способу захисту.
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76).
На підставі наведеного позов у цій частині задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст. 141 ЦПК України та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2065,35 грн.
Крім судового збору позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 8 734,65 грн.
Представництво інтересів позивача під час судового розгляду цієї справи здійснював адвокат Мокляк Віталій Анатолійович на підставі договору про надання правничої допомоги № 15/25 від 29.05.2025.
Відповідно до акту від 30.09.2025 прийому-передачі послуг за договором про надання правничої допомоги № 15/25 від 29.05.2025 адвокатом надано послуги правової допомоги ОСОБА_2 під час супроводу справи, а саме: ознайомлення з матеріалами справи; вивчення судової практики; формування правової позиції; отримання свідоцтв про смерть ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , отримання витягів про шлюб ОСОБА_5 та ОСОБА_15 , отримання свідоцтв про народження ОСОБА_18 та ОСОБА_15 , отримання витягу з Єдиного державного реєстру; формування матеріалів справи, написання позовної заяви до суду; подання заяви із матеріалами до суду; представництво інтересів у суді; написання відповіді на відзив – 8 734,65 грн (а.с. 39).
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст. 133, 137, 141 ЦПК України, згідно з якими судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову суд покладає на відповідача.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно з яким ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись положеннями статті 141 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Суд не знаходить підстав для відшкодування вартості робіт, обумовлених представництвом інтересів у суді та виготовленням відповіді на відзив, зазначених в Акті прийому-передачі послуг за договором про надання правничої допомоги № 15/25 від 29.05.2025, оскільки відомості про здійснені адвокатом вид та обсяг робіт, обумовлених саме представництвом інтересів у суді в порушення вимог ст. 137 ЦПК України є безпідставними, позаяк адвокат участі в судових засіданнях не приймав. Також адвокатом не надано доказів виготовлення відповіді на відзив.
Крім того, суд враховує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 07.12.2022 по справі № 873/96/22 під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятоюстатті 129 ГПК України, а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, обумовленої договором про надання правової допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та обсягу виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та приходить до висновку про те, що сума витрат на правову допомогу у цій справі, яка відповідає критеріям дійсності та реальності, а також принципам справедливості, пропорційності та верховенства права становить 6 000,00 грн.
На підставі положень ст. 141 ЦПК України вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 76, 77, 79, 89, 258, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
у х в а л и в:
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , в інтересах якого діє Бакін Віталій Сергійович, Новосанжарська державна нотаріальна контора про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом та скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок– задовольнити частково.
Внести зміни до свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_3 25 березня 2025 року виконуючим обов`язки у порядку заміщення завідувача Новосанжарської державної нотаріальної контори, державним нотаріусом Кобеляцької державної нотаріальної контори Русняк Р.В. за реєстровим № 128, зазначивши, що «частка ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_10 ), складає частину майна ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_10 , а саме: житлового будинку садибного типу, з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 69.1 кв. м., житлова площа: 34.5 кв.м., в цілому складається з: житлового будинку А, а, а1 загальною площею 69,1 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м., літньої кухні Б, гаражу В, вбиральні Т, огорожі № 1-4».
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_13 (РНОКПП НОМЕР_11 ), який діє в інтересах своєї малолітньої доньки ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_10 ) судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи: 
- судовий збір у розмірі 2 065, 35 грн (дві тисячі шістдесят п`ять грн тридцять п`ять коп);
- витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн (шість тисяч грн 00 коп).
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частин рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач:  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання позивачки та законного представника: АДРЕСА_2 ;
відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору:
ОСОБА_4 в інтересах якого діє ОСОБА_20 , зареєстроване місце проживання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та законного представника: АДРЕСА_4 ;
Новосанжарська державна нотаріальна контора, місцезнаходження: площа Перемоги, 11, селище Нові Санжари Полтавського району Полтавської області, 39300.

Суддя Новосанжарського районного суду 
Полтавської області Кашуба М.І. 

Повний текст рішення виготовлено 13.07.2026.