КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 759/27411/24
провадження № 22-ц/824/1489/2026

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І., 
при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Фірми «Т.М.М.» - товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року в складі судді Журибеди О. М.,
установив:

04.12.2024 Фірма «Т.М.М.» - товариство з обмеженою відповідальністю (далі - Фірма «Т.М.М.» - ТОВ) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовані тим, що Фірма «Т.М.М.» - ТОВ є  експлуатуючою організацією і надає житлово-комунальні та інші послуги в будинку АДРЕСА_1 згідно з Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 26.06.2007.
ОСОБА_1 є власником квартири  АДРЕСА_2 .
Між Фірма «Т.М.М.» - ТОВ та ОСОБА_1 було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг № 95ж/Ч2-13 від 14.02.2014.
Предметом договору є надання виконавцем споживачеві послуг, обумовлених даним договором, у житловому будинку АДРЕСА_1 , в якому знаходиться приміщення споживача, а саме квартира №95 , а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим розміром, у строки та на умовах, передбачених цим договором. 
Відповідно до п. 1.2 договору виконавець надає житлово-комунальні послуги відповідно до переліку, зазначеному у додатку №1 до цього договору, за тарифами які розраховуються на підставі фактичних затрат на утримання житлового будинку. Інші послуги, що надаються за цим договором, розраховуються виходячи з обсягів наданих послуг за розцінками, затвердженими виконавцем. 
З моменту введення будинку в експлуатацію для його обслуговування та утримання у належному стані Фірма «Т.М.М.» - ТОВ уклала відповідні договори з підрядними організаціями щодо постачання електроенергії, теплопостачання, також надавався цілий ряд інших послуг по обслуговуванню багатоквартирного будинку та прибудинкової території. 
Згідно п. 3.3 договору, розцінки та тарифи на послуги, що надаються виконавцем, перелік яких вказаний у додатку до цього договору, розраховуються на підставі фактичних затрат на утримання житлового будинку.
Згідно з п. 3.5 договору вартість послуг може бути змінена сторонами із врахуванням положень законодавства, що регулюють порядок формування тарифів та інших послуг обумовлених даним договором, у випадку зміни таких тарифів у бік збільшення/зменшення. 
Таким чином, вартість послуг, що надаються Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ розраховані на підставі фактичних витрат на вказані у «Складові тарифу на послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_1 » та «Деталізований звіт щодо складових тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за адресою: АДРЕСА_1 », а також «Перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території». 
На підтвердження фактичних витрат до позовної заяви додаються копії договорів з підрядними організаціями та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг, приймання-передавання товарної продукції).
Таким чином, тариф на утримання будинку за адресою: АДРЕСА_1 розрахований на підставі фактичних затрат, змінювався наступним чином, про що у будинку було розміщені відповідні оголошення: 
з 15.12.2020 на підставі розрахункових витрат на утримання житлового будинку , затвердженого Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ, вартість послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території складає 12,84 грн/кв.м з ПДВ; 
з 01.07.2023 на підставі розрахункових витрат на утримання житлового будинку , затвердженого Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ, вартість послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території складає 14,02 грн/кв.м з ПДВ; 
з 01.06.2024 на підставі розрахункових витрат на утримання житлового будинку , затвердженого Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ, вартість послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території складає 15,39 грн/кв.м з ПДВ.
Всупереч умовам договору відповідач не сплачував за спожиті житлово-комунальні та інші послуги, передбачені договором, в результаті чого утворилась заборгованість за період 01.08.2021 - 30.09.2024 у розмірі 76 874, 50 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань, останнім було порушено права та інтереси позивача.
Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання по сплаті за житлово-комунальні послуги складає 3 593,61 грн; сума інфляційних втрат - 11 321, 64 грн; 3% річних - 3 513,40 грн. Загальний розмір заборгованості складає 95 303,15 грн. 
Посилаючись на вказані обставини позивач просив суд стягнути з  ОСОБА_1 на користь Фірми «Т.М.М.» - ТОВ грошові кошти в розмірі 95 303,15 грн та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028 грн. 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фірми «Т.М.М.» - ТОВзаборгованість у розмірі 95 303,15 грн, з яких: 76 874, 50 грн - сума основного боргу; 3 593,61 грн - пеня; 11 321,64 грн - сума інфляційних втрат; 3 513,40 грн - 3% річних.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фірми «Т.М.М.» - ТОВсудовий збір у розмірі 3 028 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що будинок по АДРЕСА_1 є багатоквартирним, а тому відповідач, відповідно до ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", також є співвласником допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язаний брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні.
Доводи відповідача про те, що відповідач повинен сплачувати за комунальні послуги, виходячи із тарифу вартості послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території для будинку АДРЕСА_1 , який був визначений сторонами у додатковій угоді № 1 від 11 червня 2014 року, в сумі - 3,50 грн за 1 кв.м, судом оцінено критично, оскільки між сторонами була укладена додаткова угода №1 від 11.06.2014 року, за умовами якої п. 1 додатку №2 до договору №95ж/ч2-13 викладено у наступній редакції: тариф за послуги з утримання будинку та прибудинкової території (експлуатаційні послуги) за 1 кв.м загальної площі квартири становить 3 грн 50 коп. Всі інші умови основного договору залишені без змін.
Поряд з цим, тариф на утримання будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , неодноразово змінювався, що повністю відповідає п.3.5 договору про надання житлово-комунальних послу №95ж/Ч2-13 від 14 лютого 2014 року, за умовами якого вартість послуг може бути змінена сторонами із врахуванням положень законодавства, що регулюють порядок формування тарифів та інших послуг, обумовлених даним договором, у випадку таких тарифів у бік збільшення/зменшення.
За таких обставин, враховуючи положення ст. 625 ЦК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
28.06.2025 ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Звернутися, у разі виявлення підстав, до Вищої ради правосуддя у зв`язку з порушенням суддею ОСОБА_3 вимог підпунктів «а», «б» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині відмови у повноцінному розгляді по суті та ухвалення рішення без мотивованої оцінки доводів та аргументів сторін. Виявивши при вирішення справи порушення законів, постановити окрему ухвалу. 
Доводи апеляційної скарги мотивовано тим, що оскаржуване судове рішення ухвалене без дослідження істотного для справи питання - відсутності письмового погодження тарифів згідно договору та законів, на підставі яких позивач здійснив нарахування боргу, без надання правової оцінки порушенню умов договору, укладеного між сторонами, та законів, які мали бути застосованими у системному зв`язку. Рішення суду не містить мотивів прийняття чи відхилення аргументів відповідача щодо застосування тарифів, змінених в односторонньому порядку, без оформлення додаткової письмової угоди. 
14.03.2025 відповідач подав клопотання про зупинення провадження, оскільки в інших справах: №759/3138/25, №759/3137/25, №759/3139/25 оскаржується законність застосування без письмового погодження саме тих нових тарифів, на підставі яких незаконно сформовано позивачем борг. Судом першої інстанції помилково було відмовлено в задоволенні вказаного клопотання. 
11.08.2025 представник Фірми «Т.М.М.» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. 
Вважає, що позивачем вірно було застосовано тарифи при розрахунку вартості послуг з утримання будинку та прилеглої території у будинку АДРЕСА_1 . У разі незгоди співвласників багатоквартирного будинку з послугами, які надаються Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ, вони мають повне право, визначене чинним законодавством України, здійснювати управління багатоквартирним будинком самостійно, або обрати інший спосіб. 
Звертає увагу, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 березня 2025 року (справа №759/3139/25) ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову про захист прав споживача. Постановою Київського апеляційного суду від 03.07.2025 вказане рішення змінено в мотивувальній частині. У тексті зазначеної постанови зазначено: « Між тим, способом захисту свої прав позивач обрав визнання протиправним складення відповідачем оголошення про одностороннє встановлення тарифу, що не поновлює його право, не зобов`язує відповідача виконувати умови договору і не тягне для позивача правових наслідків. 
В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити. Зазначив, що визнає борг за весь спірний період в сумі 16 964,50 грн (квартира 131 м^2  х тариф 3,50 грн/м ^2 = 458,50 грн х37 місяців з 08.2021 по 09.2024).
Представник Фірми «Т.М.М.» - ТОВ - адвокат Саєнко Ю. М. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. 
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини третьої статті 13 Конституції України, з якою кореспондується частина четверта статті 319 ЦК України, власність зобов`язує, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).
Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, який набув чинності з 10 грудня 2017 року. 
Положення щодо договірного характеру спірних правовідносин закріплені у частині перші статті 12 Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII. 
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).
У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII).
Судом встановлено, що Фірма «Т.М.М.» - ТОВ є експлуатуючою організацією, що надає житлово-комунальні та інші послуги в будинку АДРЕСА_4 , що підтверджується Актом державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 26 червня 2007 року. 
14 лютого 2014 року між фірмою "Т.М.М."- ТОВ (виконавець) та ОСОБА_1 (споживач) укладено договір про надання житлово-комунальних та інших послуг №95ж/Ч2-13.
Предметом договору є надання виконавцем споживачеві послуг обумовлених даним договором, у житловому будинку АДРЕСА_1 , в якому знаходиться приміщення споживача, а саме квартира №95 , а споживачем- забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим розміром, у строки та на умовах, передбачених цим договором (п.1.1).
Пунктом 1.2 вказаного договору сторони погодили, що виконавець надає житлово-комунальні послуги відповідно до переліку, зазначеному у додатку №1 до цього договору, за тарифами, які розраховуються на підставі фактичних затрат на утримання житлового будинку. Інші послуги, що надаються за цим договором, розраховуються виходячи з обсягів наданих послуг за розцінками, затвердженими виконавцем.
Розмір щомісячної плати за послуги з утримання житлового будинку і прибудинкової території (експлуатаційні послуги) на дату укладення цього договору погоджено між сторонами і визначено в додатку №2 до даного договору ( п.1.4). 
Розцінки та тарифи на послуги, що надаються виконавцем, перелік яких вказаний у додатку до цього договору, розраховуються на підставі фактичних затрат на утримання житлового фонду ( п.3.3).
Вартість послуг може бути змінена сторонами із врахуванням положень законодавства, що регулюють порядок формування тарифів та інших послуг, обумовлених даним договором, у випадку таких тарифів у бік збільшення/зменшення ( п. 3.5).
Додаткові послуги не передбачені даним договором та додатком до даного договору надаються споживачу на підставі розцінок, встановлених виконавцем та погоджених споживачем шляхом укладання відповідних додаткових угод або додатків до даного договору (3.7). 
Споживач несе відповідальність за несвоєчасне внесення платежів за послуги шляхом сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п.4.1.2).
Умови договору можуть бути змінені за згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою до договору ( п. 7.5).
Зміни та доповнення, додаткові угоди та додатки є невід`ємною частиною договору та мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані уповноваженими на те представниками та скріпленими їх печатками ( за умови наявності) ( п. 7.6).
Відповідно до п. 6.1, 6.2 договору, цей договір набирає чинності з дня його укладення та діє до моменту його припинення або до зміни власника квартири. Договір може бути розірваний достроково у разі: переходу права власності на приміщення до іншої особи; невиконання умов договору сторонами договору. 
Відповідно до п. 1 додатку №2 до договору про надання житлово-комунальних та інших послуг №95ж/Ч2-13 від 14.02.2014 тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території (експлуатаційні послуги) за 1 м^2  загальної площі квартири становить 5,53 грн з ПДВ 20%. 
11 червня 2014 року між Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору про надання житлово-комунальних та інших послуг №95ж/Ч2-13 від 14.02.2014, за умовами якої сторони вирішили п.1 додатку №2 до договору викласти у наступній редакції: тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території (експлуатаційні послуги) за 1 м^2  загальної площі квартири становить 3,50 грн за ПДВ 20% (а.с.29 т.1). 
Згідно з пунктами 4, 5 частини третьої статті 2 ЦПК України одними з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01.08.2021 року по 30.09.2024 за тарифами, які розраховані на підставі фактичних затрат на утримання житлового будинку, про що у будинку були розміщені відповідні оголошення. 
Так, з 15.12.2020, на підставі розрахункових витрат на утримання житлового будинку, затвердженого Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ, вартість послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території складала 12,84 грн/кв.м з ПДВ; 
з 01.07.2023, на підставі розрахункових витрат на утримання житлового будинку , затвердженого Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ, вартість послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території складала 14,02 грн/кв.м з ПДВ; 
з 01.06.2024, на підставі розрахункових витрат на утримання житлового будинку , затвердженого Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ, вартість послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкової території складала 15,39 грн/кв.м з ПДВ.
Позивач доводив, що мав право в односторонньому порядку збільшувати розмір тарифу, який погоджено між сторонами у договорі про надання житлово-комунальних та інших послуг №95ж/Ч2-13 від 14.02.2014, тому у відповідача виник обов`язок сплачувати за надані послуги за такими тарифами.
Відповідач доводив, що позивач порушив пункти 3.5, 7.5, 7.6 договору, збільшивши розмір вартості послуг на утримання житлового будинку в односторонньому порядку, без укладання додаткової угоди. 
Судом встановлено, що відповідач не виконував належним чином взятих на себе зобов`язань за договором, у зв`язку із чим утворилась заборгованість.
Згідно частини 1 статті 2 Закону №2189-VІІІ предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 1 Закону №2189-VІІІ житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Відповідно до пункту 3-1 Розділу VІ Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцями таких послуг або з управителями, визначеними згідно із цим Законом, до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами (у тому числі щодо вивезення побутових відходів - за наявності), до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.
У разі якщо такими договорами передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.
З дати введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зміна будь-яких умов договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, додатків і кошторисів (цін/тарифів) до них забороняється та вважається нікчемною. Виконавець таких послуг або управитель має право достроково розірвати відповідний договір, попередивши про це споживачів не пізніш як за два місяці до дня розірвання договору.
У разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про форму (зміну форми) управління багатоквартирним будинком договори про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, укладені з виконавцем таких послуг або управителем, визначеним згідно із цим Законом до введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, втрачають чинність з дати, визначеної зборами співвласників (загальними зборами об`єднання співвласників) багатоквартирного будинку, або з дати початку виконання зобов`язань за договором про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладеним за правилами, визначеними цим Законом, але не раніше ніж через два місяці після направлення особою, уповноваженою на це зборами співвласників (загальними зборами об`єднання співвласників) багатоквартирного будинку, такому виконавцю, управителю письмового повідомлення про припинення договорів.
У такому разі виконавець або управитель не пізніше 30 днів з дати припинення договорів має здійснити остаточне нарахування плати за надані послуги відповідно до фактичних нарахувань та обсягів наданих відповідних послуг.
Пільги та субсидії для відшкодування витрат з оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій надаються протягом строку дії договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
До затвердження Кабінетом Міністрів України Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком сторони укладають договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком за формою та на умовах, погоджених між управителем та співвласниками, а в разі визначення управителя органом місцевого самоврядування на конкурсних засадах - виконавчим органом місцевої ради (або іншим органом - суб`єктом владних повноважень, якому делеговані функції із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг). Умови таких договорів, що суперечать положенням Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком після його затвердження Кабінетом Міністрів України, не застосовуються, а регулювання відносин сторін договору в цій частині здійснюється згідно з відповідними нормами Типового договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.
В матеріалах справи відсутність докази, які підтверджують набуття Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ прав управителя багатоквартирного будинку.
Разом з тим, позивач, як експлуатаційна організація, після набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII, не припинив надавати послуги вказаному будинку, проте й не укладав (не пропонував укласти) співвласникам новий договір із узгодженням всіх його істотних умов, зокрема щодо ціни (тарифу) послуг.
Згідно умов укладеної 11 червня 2014 року між Фірмою «Т.М.М.» - ТОВ та ОСОБА_1 додаткової угоди №1 до договору про надання житлово-комунальних та інших послуг №95ж/Ч2-13 від 14.02.2014, тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території (експлуатаційні послуги) за 1 м^2  загальної площі квартири становить 3,50 грн.
Відповідно до умов договору про надання житлово-комунальних та інших послуг №95ж/Ч2-13 від 14.02.2014, вартість послуг може бути змінена сторонами із врахуванням положень законодавства, що регулюють порядок формування тарифів та інших послуг, обумовлених даним договором, у випадку таких тарифів у бік збільшення/зменшення ( п. 3.5); умови договору можуть бути змінені за згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою до договору ( п. 7.5); зміни та доповнення, додаткові угоди та додатки є невід`ємною частиною договору та мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані уповноваженими на те представниками та скріпленими їх печатками ( за умови наявності) ( п. 7.6).
Доказів того, що при прийнятті рішення про необхідність підняття цін (тарифів) на послугу з утримання будинку та прибудинкової території, позивач пропонував відповідачу укласти додаткову угоду до договору чи внести зміни іншим шляхом до діючого договору матеріали справи не містять. 
Враховуючи встановлені обставини та положення пункту 3-1 Розділу VI Прикінцевих та перехідних положень Закону №2189-VIII, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивачем правомірно здійснено нарахування на послуги з утримання будинку та прибудинкової території виходячи з тарифів, які не були погоджені сторонами. 
Відхиляючи доводи позивача щодо його обов`язку сплачувати за комунальні послуги виходячи із тарифу, який був визначений сторонами в додатковій угоді №1 від 11 червня 2014 року, з посиланням на п. 3.5 укладеного між сторонами договору, суд першої інстанції не врахував, що згідно цього пункту договору вартість послуг могла бути змінена сторонами із врахуванням положень, що регулюють порядок формування тарифів та інших послуг, обумовлених даним договором. 
Доказів того, що сторонами договору було погоджено зміну вартості послуг матеріали справи не містять. 
З огляду на те, що станом на час виникнення спірних правовідносин та вирішення справи судом діяв договір про надання житлово-комунальних та інших послуг №95ж/Ч2-13 від 14.02.2014 на погоджених сторонами умовах , в тому числі і щодо тарифу на послуги послуги з утримання будинку та прибудинкової території (експлуатаційні послуги) за 1 м^2  загальної площі квартири - 3,50 грн, проте відповідачем не здійснено оплату за надані послуги, наявні правові підстави для часткового задоволення позову та стягнення заборгованості за період з 01.08.2021 по 30.09.2024 в сумі 17 605,03 грн ( 131 м^2  х 3,50 грн =458,50 грн; 458,50 х 38 місяців =17 423 грн; 17 423 грн + 182,03 грн (компенсація тепловтрат в мережі) = 17 605,03 грн).
Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношенням, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
Так, згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, законодавець визначає обов`язок боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахування рівня інфляції за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних за увесь час прострочення, тобто, з моменту порушення грошового зобов`язання до момент його усунення.
При цьому, колегією суддів апеляційного суду враховується, що згідно з Указом Президента України від 24.02.2022року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та триває по цей час.
Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» до 29 грудня 2023 року було визначено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.
Однак, відповідно до пункту 3 Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати житлово-комунальних послуг», яка набрала чинності 30 грудня 2023 року, пункт 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» викладено у такій редакції: «1. Установити, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється:
нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285);
припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг у разі їх неоплати або оплати не в повному обсязі послуги населенням (у тому числі населенням, що проживає у будинках, де створено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, житлово-будівельні (житлові) кооперативи або яким послуги надаються управителем чи іншою уповноваженою співвласниками особою за колективним договором) в територіальних громадах, що розташовані на територіях, на яких ведуться бойові дії (територіях можливих бойових дій, активних бойових дій, активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси) або тимчасово окупованих Російською Федерацією, відповідно до переліку, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій (до дати припинення можливості бойових дій, завершення бойових дій, завершення тимчасової окупації), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 року № 285);
стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 Про облік внутрішньо переміщених осіб (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312; 2016 р., № 46, ст. 1669; 2022 р., № 26, ст. 1418), або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285);
нарахування плати за житлово-комунальні послуги з дати початку по дату завершення тимчасової окупації територій, включених до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій, та стягнення заборгованості за ці послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року за відповідний період окупації, споживачів та/або членів їх сімей на відповідній території.»
Таким чином, основні зміни полягають в тому, що з 30 грудня 2023 року заборона на нарахування штрафних санкцій, припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у зв`язку з неоплатою їх в не повному обсязі стосується виключно територій де ведуться бойові дії (можливих бойових дій) або тимчасово окупованих територій.
Місто Київ не входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 року № 309.
Отже, законодавець на рівні акту Постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 року № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановив заборону нараховувати, у тому числі інфляційні втрати та 3 % річних, і такі положення до внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 05 березня 2022 року №206 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року стосувались території міста Києва, а тому нормативно-правовий акт (постанова) Кабінету Міністрів України №206 від 05 березня 2022 року підлягає застосованню до врегулювання спірних правовідносин за період з 24 лютого 2022 року до 29 грудня 2023 року.
За таких обставин нараховані позивачем на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних в межах заявлених вимог за період з 24 лютого 2022 року по 29 грудня 2023 року не підлягають стягненню з відповідача.
У зв`язку з чим у позивача виникло право на стягнення 3 % річних та інфляційної складової боргу за період з 21.09.2021 року по 23.02.2022 року та за період з 01.01.2024 по 31.10.2024. 
За проведеними обчисленнями, з урахуванням методики розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних відповідно до частини другою статті 625 ЦК України, за вказаний період розмір інфляційних втрат становить 320,45 грн, 3% річних - 83,23 грн.
Щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором №95/жЧ2-13 від 14.02.2014
Як вбачається з наданого суду розрахунку, пеня нарахована за період з 21.05.2023 по 31.10.2024, без урахування положень пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» у редакції, яка діяла до 30.12.2023 року та передбачала, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.
За таких підстав є обґрунтованими та підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення пені лише за період з 21.01.2024 по 31.10.2024 в сумі 470,74 грн. 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь Фірми «Т.М.М.» - ТОВ суми основного боргу за договором - 17 605,03 грн, 3% річних - 83,23 грн; інфляційних втрат - 320,45 грн; пені - 470,74 грн, всього 18 479,45 грн. В решті позов задоволенню не підлягає. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Щодо клопотання про постановлення окремої ухвали
У частині першій статті 262 ЦПК України передбачено, що суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
Суд вищої інстанції може постановити ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду (частина десята статті 262 ЦПК України).
При вирішенні питання про постановлення окремої ухвали суд має виходити з того, що мають бути виявлені порушення закону. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є дискреційними повноваженнями суду і є його правом, а не обов`язком (постанова Верховного Суду від 12 квітня 2018 року в справі № 761/32388/13-ц).
Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлення під час розгляду справи порушень норм матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.
Аналізуючи наведені ОСОБА_1 підстави для постановлення окремої ухвали, колегія суддів не встановила порушень судом першої інстанції норм процесуального права, які б давали підстави для постановлення окремої ухвали у справі. 
Таким чином у задоволенні клопотання про постановлення окремої ухвали або звернення до Вищої ради правосуддя необхідно відмовити.
Щодо доводів апеляційної скарги про наявність підстав для зупинення провадження у справі до розгляду справ №759/3138/25, №759/3137/25, №759/3139/25, предметом розгляду яких є законність застосування без письмового погодження саме тих нових тарифів, на підставі яких було сформовано позивачем борг. 
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
ЄСПЛ зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, заява № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).
У постанові Верховного Суду від 07 травня 2025 року у справі № 305/1712/13-ц (провадження № 61-2508св25) зазначено, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.
З огляду на те, що зібрані докази дозволяли встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, підстави для зупинення провадження були відсутні. 
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн.
При подачі апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 3 633,60 грн.
За результатами апеляційного перегляду справи апеляційну скаргу було задоволено частково (80,61% або 2 929,04 грн), рішення суду скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позову (19,39% або 587,13 грн), а тому з Фірми «Т.М.М.» - ТОВ на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2 341,91 грн ( 2 929,04 грн - 587,13 грн). 

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 20 березня 2025 року скасувати. 
Ухвалити нове судове рішення. 
Позов задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 ) на користь Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю (код ЄДРПОУ 14073675, місце знаходження: м. Київ, вул. Провіантська, 3) грошові кошти в сумі 18 479,45 грн. 
В решті позову відмовити.
Стягнути з Фірми «Т.М.М.» - Товариства з обмеженою відповідальністю на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 2 341,91 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення складено 23.07.2026.

Суддя - доповідач Г. М. Кирилюк

Судді І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук