ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 серпня 2026 року 
м. Київ
справа № 640/17379/19
адміністративне провадження № К/990/50461/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної аудиторської служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року (суддя Кушнова А.О.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року (колегія у складі суддів Ключковича В.Ю., Вівдиченко Т.Р., Грибан І.О.) у справі за позовом Акціонерного товариства «Укрпошта» до Державної аудиторської служби України, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вівід» про визнання протиправним та скасування рішення,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
У вересні 2019 року Акціонерне товариство "Укрпошта" (далі - АТ "Укрпошта") звернулося до суду з позовом до Державної аудиторської служби України (далі -Держаудитслужба), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Вівід" (далі - ТОВ "Вівід"), у якому просило визнати протиправним та скасувати висновок відповідача, оприлюднений на інтернет-сайті https://prozorro.gov.ua/tender з ідентифікатором закупівлі UА-2019-06-12-000194-b, яким встановлено порушення законодавства в частині розгляду та/або відхилення (не відхилення) замовником тендерної (тендерних) пропозицій (пропозиції).
Позов мотивовано тим, що оспорюваний висновок є необгрунтованим, оскільки відповідач у ньому не зазначив у чому суть порушення законодавства та не деталізував обставин допущеного порушення. Крім цього, вказаний висновок не містить чітких вимог та/або рекомендацій щодо способу усунення виявлених під час моніторингу порушень, водночас ТОВ «Вівід» у складі своєї тендерної пропозиції надало лист-відгук, який відповідав вимогам, встановленим тендерною документацією.
Історія справи та короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Суди розглядали справу неодноразово.
Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 23 листопада 2020 року, яке залишив без змін Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 22 квітня 2021 року, відмовив у задоволенні позову.
Верховний Суд постановою від 26 травня 2022 року скасував рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 листопада 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 22 квітня 2021 року й направив справу на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва з тих мотивів, що оскільки суди не встановили усіх фактичних обставин справи й не дослідили докази, які мають значення для правильного вирішення справи.
За результатом нового судового розгляду Київський окружний адміністративний суд рішенням від 24 березня 2025 року, яке залишив без змін Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 03 листопада 2025 року, позов задовольнив повністю, визнав протиправним та скасував висновок Державної аудиторської служби України, оприлюднений на інтернет-сайті https://prozorro.gov.ua/tender3 ідентифікатором закупівлі UА-2019-06-12-000194-b, яким встановлено порушення законодавства в частині розгляду та/або відхилення (не відхилення) замовником тендерної (тендерних) пропозицій (пропозиції).
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, керувався тим, що ТОВ «Вівід» не порушило умов тендерної документації, тому стверджувані у висновку правові підстави для відхилення його тендерної пропозиції відповідно до пункту 4 частини першої статті 30 Закону України від 25 грудня 2015 року №922-VIII «Про публічні закупівлі» (далі - Закон №922-VIII) були відсутні. Крім цього, суди попередніх інстанцій вважали, що сформульована у спірному висновку вимога щодо необхідності усунення порушень в установленому законодавством порядку є неконкретизованою. Вказані обставини суди визнали достатньо вагомими для того, щоб констатувати протиправність та скасувати цей висновок відповідача.
Підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування
У касаційній скарзі відповідач просив скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року й ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Підставою касаційного оскарження заявник указав пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Свої доводи у межах цієї підстави обґрунтував тим, що суди першої та апеляційної інстанції не правильно застосували норму пункту 4 частини першої статті 30 Закону №922-VIII і не врахували висновку з питання її застосування, викладеного в постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №826/11824/17, від 31 березня 2020 року у справі №826/14940/18, від 29 квітня 2020 року у справі №826/7167/17, від 29 червня 2021 року у справі №640/17426/19, від 16 травня 2023 року у справі №440/5614/22, від 14 грудня 2023 року у справі №160/563/20.
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що висновки судів попередніх інстанцій про відсутність у позивача передбаченої пунктом 4 частини першої статті 30 Закону №922-VIII підстави для відхилення тендерної пропозиції ТОВ «Вівід» є помилковими, оскільки цей учасник не виконав вимог підпункту 2 пункту 1 Додатку 1 до тендерної документації, надавши лист-відгук, з якого неможливо встановити надання ним відповідних послуг саме в 2018 році.
Позиція інших учасників справи
Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року без змін.
Зокрема зауважив, що підпунктом 2 пункту 1 Додатку 1 до тендерної документації передбачалося надання листа-відгуку в довільній формі та не вимагалося зазначення у ньому будь-яких реквізитів. До того ж, керуючись положеннями частини сьомої статті 28 Закону №922-VIII, позивач звернувся за підтвердженням інформації, наданої учасником ТОВ «Вівід», до його контрагента ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» й у відповідь отримав лист від 19 липня 2019 року №16528, зміст якого повністю підтверджував факт партнерства з ТОВ «Вівід» у 2018 році на підставі Договору про надання послуг в галузі діджитал просування, а саме планування та проведення рекламних кампаній в мережі Інтернет. Таким чином, тендерна пропозиція ТОВ «Вівід» цілком відповідала умовам тендерної документації, учасник відповідав кваліфікаційному критерію, тому тендерний комітет АТ «Укрпошта» правомірно допустив до оцінки цього учасника, натомість відхилення його тендерної пропозиції було б незаконним та необґрунтованим.
Також вказав, що скаржник не спростував висновків судів про неконкретизованість висновку в частині вимоги щодо необхідності усунення порушень.
Рух касаційної скарги
04 грудня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Державної аудиторської служби України.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 грудня 2025 року визначено склад колегії суддів для її розгляду: Желєзний І.В. (головуючий суддя), Мацедонська В.Е., Білак М.В.
Ухвалою від 18 грудня 2025 року Верховний Суд залишив касаційну скаргу Державної аудиторської служби України без руху та встановив скаржникові десятиденний строк для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання документа про сплату судового збору.
19 грудня 2025 року до Суду надійшло клопотання відповідача про усунення недоліків, до якого додано документ про сплату судового збору.
Ухвалою від 16 січня 2026 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Державної аудиторської служби України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року в цій справі.
На підставі розпорядження в.о. заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 01 червня 2026 року №585, прийнятого у зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 29 травня 2026 року №1056/0/15-26, здійснено повторний автоматизований розподіл справи.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 червня 2026 року визначено склад колегії суддів для її розгляду: Загороднюк А.Г. (головуючий суддя), Єресько Л.О., Соколов В.М.
Ухвалою від 08 червня 2026 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду прийняв справу до провадження.
Ухвалою від 26 серпня 2026 року справу призначено до розгляду.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
На підставі наказу Держаудитслужби від 12 серпня 2019 року №236 «Про початок моніторингу закупівлі» згідно з частиною другою статті 7-1 Закону №922-VIII, пунктом 9 Положення про Державну аудиторську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року №43 (далі - Положення №43), 13 серпня 2019 року розпочато моніторинг закупівель, зокрема щодо процедури закупівлі, оприлюдненої на сайті уповноваженого органу 12 червня 2019 року за №UA-2019-06-12-000194-b.
Згідно з висновком про результати моніторингу закупівлі від 30 серпня 2019 року №375 підставою здійснення моніторингу слугувала інформація, отримана від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, про наявність ознак порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель.
Під час моніторингу орган державного фінансового контролю проаналізував, зокрема, тендерну пропозицію ТОВ «Вівід» та встановив, що вона не відповідає умовам підпункту 2 пункту 1 Додатку 1 тендерної документації, оскільки наданий лист-відгук не містить інформацію про період (рік) виконання аналогічного договору. Попри це, замовник АТ «Укрпошта», не відхилив тендерну пропозицію ТОВ "Вівід" як таку, що не відповідає умовам тендерної документації та уклав договір від 19 серпня 2019 року №190819-03/050ПР.
Зважаючи на наведене, Держаудитслужба склала висновок та оприлюднила його на веб сайті https://prozorro.gov.ua/tender з ідентифікатором закупівлі UА-2019-06-12-000194-b, в якому констатувала порушення позивачем вимог пункту 4 частини першої статті 30 Закону №922-VIII і зобов`язала його здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень в установленому законодавством порядку та протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення висновку оприлюднити через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про усунення порушень законодавства у сфері публічних закупівель, викладених у висновку, або аргументовані заперечення до висновку, або інформацію про причини неможливості усунення виявлених порушень.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Джерела права й акти їх застосування
Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону України від 26 січня 1993 року №2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Закон №2939-XII), здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
Статтею 5 Закону №2939-XII передбачено, що контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом №922-VIII, проведення перевірки закупівель, а також під час державного фінансового аудиту та інспектування. Моніторинг закупівлі здійснюється за місцезнаходженням органу державного фінансового контролю.
Пунктом 11 частини першої статті 1 Закону №922-VIII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що моніторинг закупівлі - аналіз дотримання замовником законодавства у сфері публічних закупівель на всіх стадіях закупівлі з метою запобігання порушенням законодавства у сфері публічних закупівель.
Відповідно до частини першої статті 7-1 Закону №922-VIII моніторинг закупівлі здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його територіальні органи (далі - органи державного фінансового контролю).
Рішення про початок моніторингу закупівлі приймає керівник органу державного фінансового контролю або його заступник за наявності однієї або декількох із таких підстав, зокрема, інформації, отриманої від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, про наявність ознак порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель (пункт 2 частини другої статті 7-1 Закону №922-VIII).
Згідно із частиною шостою статті 7-1 Закону №922-VIII за результатами моніторингу закупівлі посадова особа органу державного фінансового контролю складає та підписує висновок про результати моніторингу закупівлі, що затверджується керівником органу державного фінансового контролю або його заступником. Такий висновок підлягає оприлюдненню в електронній системі закупівель протягом трьох робочих днів з дня його складання.
Відповідно до частини сьомої статті 7-1 Закону №922-VIII у висновку обов`язково зазначаються:
1) найменування замовника, щодо якого здійснювався моніторинг закупівлі, його ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, місцезнаходження;
2) найменування предмета закупівлі та його очікувана вартість;
3) унікальний номер оголошення про проведення процедури закупівлі, присвоєний електронною системою закупівель, та дата його оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу та/або унікальний номер повідомлення про намір укласти договір та дата його оприлюднення на веб-порталі Уповноваженого органу;
4) опис порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, виявленого за результатами моніторингу закупівлі;
5) зобов`язання щодо усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель.
У висновку може зазначатися додаткова інформація, визначена органом державного фінансового контролю необхідною для більш детального опису результатів моніторингу закупівлі.
Форма висновку та порядок його заповнення визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю (частина двадцята статті 7-1 Закону №922-VIII).
У розділі ІІІ Порядку заповнення форми висновку про результати моніторингу закупівлі, затвердженого наказом Державної аудиторської служби України від 23 квітня 2018 року №86 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 червня 2018 року за №654/32106 (далі - Порядок №86), визначено, що у пункті 1 констатуючої частини форми висновку зазначається опис порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, виявленого(их) за результатами моніторингу закупівлі, із зазначенням:
- структурної одиниці нормативно-правового акта, норми якої порушено, його виду, найменування суб`єкта нормотворення, дати прийняття та його реєстраційного індексу (крім законів), заголовка, а в разі відсилання до зареєстрованого нормативно-правового акта - також дати і номера його державної реєстрації в Міністерстві юстиції України. При зазначенні структурної одиниці закону зазначається тільки її заголовок (крім законів про внесення змін);
- найменування та реквізитів документів, на підставі яких зроблено висновок про наявність порушення (у разі потреби також деталізуються суть та обставини допущення порушення).
Згідно із частинами першою, другою статті 16 Закону №922-VIII замовник вимагає від учасників подання ними документально підтвердженої інформації про їх відповідність кваліфікаційним критеріям.
Замовник установлює один або декілька з таких кваліфікаційних критеріїв: наявність обладнання та матеріально-технічної бази; наявність працівників відповідної кваліфікації, які мають необхідні знання та досвід; наявність документально підтвердженого досвіду виконання аналогічного договору.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 30 Закону №922-VIII замовник відхиляє тендерну пропозицію в разі якщо тендерна пропозиція не відповідає умовам тендерної документації.
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядається, та аргументів учасників справи
Касаційне провадження у цій справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, з метою перевірки аргументів скаржника, що суди першої та апеляційної інстанції не правильно застосували пункт 4 частини першої статті 30 Закону №922-VIII і не врахували висновку з питання застосування цієї норми права, викладеного в постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №826/11824/17, від 31 березня 2020 року у справі №826/14940/18, від 29 квітня 2020 року у справі №826/7167/17, від 29 червня 2021 року у справі №640/17426/19, від 16 травня 2023 року у справі №440/5614/22, від 14 грудня 2023 року у справі №160/563/20.
Як убачається зі змісту касаційної скарги, скаржник у ній цитує та посилається лише на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 14 грудня 2023 року у справі №160/563/20.
Посилання на постанови від 17 жовтня 2018 року у справі №826/11824/17, від 31 березня та 29 квітня 2020 року у справах №826/14940/18, №826/7167/17, від 29 червня 2021 року у справі №640/17426/19 у касаційній скарзі наведено виключно в тому контексті, що їх згадано в постанові від 14 грудня 2023 року у справі №160/563/20. Жодних інших мотивів в аспекті цих постанов скаржник не зазначив. Посилання на постанову Верховного Суду від 16 травня 2023 року у справі №440/5614/22 взагалі не обґрунтовано жодними доводами.
Суд не аналізуватиме релевантності висновків Верховного Суду, викладених у постановах, які скаржник перелічив у касаційній скарзі суто формально, без жодного аналізу та мотивів, оскільки фактично ними не обґрунтовано доводи та вимоги касаційної скарги.
У справі №160/563/20 позивач оскаржив до суду висновок територіального органу Держаудитслужби, складений за результатами моніторингу процедури закупівлі, в якому було констатовано порушення позивачем вимог пункту 4 частини першої статті 30 Закону №922-VIII внаслідок невідхилення пропозиції учасника закупівлі як такої, що не відповідала умовам тендерної документації.
Невідповідність полягала в тому, що: (1) в Додатку 3 до тендерної документації вимагалося надати довідку про наявність працівників учасника, які будуть залучені до виконання договору, при цьому, перелічені працівники мали бути у штаті учасника за основним місцем роботи, однак з наданої ним довідки випливало, що потрібні працівники перебували за основним місцем роботи у субпідрядника, який залучався, а не учасника закупівлі; (2) в Додатку 3 до тендерної документації вимагалось надати довідку про наявність обладнання, що буде використовуватися при наданні послуг (у власності або в користуванні, що підтверджується копіями підтверджуючих документів) та свідоцтва про метрологічну атестацію та повірку (для геодезичних приладів), однак переможець закупівлі не надав підтверджуючих документів (у власності або в користуванні) щодо обладнання, зазначеного у довідці.
З огляду на встановлені порушення законодавства у сфері закупівель територіальний орган Держаудитслужби зобов`язав позивача здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень у встановленому законодавством порядку та протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення висновку оприлюднити через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про усунення порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, викладених у висновку, або аргументовані заперечення до висновку, або інформацію про причини неможливості усунення виявлених порушень.
Розглянувши спір, Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 02 червня 2020 року, яке залишив без змін Третій апеляційний адміністративний суд постановою від 22 вересня 2020 року, позов задовольнив. Суди першої та апеляційної інстанції вважали, що позивач правовмірно визнав учасника переможцем закупівлі, оскільки його тендерна пропозиція відповідала тендерній документації.
Переглянувши справу, Верховний Суд постановою від 14 грудня 2023 року скасував судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалив нове, яким у задоволенні позову відмовив.
Суд на підставі аналізу положень Закону №922-VIII, зокрема, зазначив, що саме замовник наділений повноваженнями щодо розроблення на основі вимог Закону №922-VIII тендерної документації, якою визначаються конкретні умови закупівлі та, зокрема, визначаються кваліфікаційні критерії відповідно до статті 16 згаданого Закону, а також спосіб їх підтвердження.
Іншими словами, інформація про спосіб підтвердження відповідності учасників установленим кваліфікаційним критеріям визначається безпосередньо замовником у тендерній документації, виходячи зі специфіки предмета закупівлі, керуючись принципами здійснення закупівель, закріпленими у статті 3 Закону №922-VIII, та з дотриманням вимог чинного законодавства.
Спираючись на висновки, викладені у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі №826/11824/17, від 31 березня, 29 квітня 2020 року у справах №826/14940/18, №826/7167/17, від 29 червня 2021 року у справі №640/17426/19, Верховний Суд нагадав усталену правову позицію, згідно з якою у випадку, якщо пропозиція учасника процедури закупівлі не відповідає умовам тендерної документації, то така пропозиція має бути відхилена замовником. Прийняття такої пропозиції замовником є порушенням частини першої статті 30 Закону №922-VIII.
Суд також наголосив, що умови, які закріплені в тендерній документації, відповідно до Закону №922-VIII мають обов`язковий характер та повинні бути дотримані як самим замовником, так і іншими учасниками процедури закупівлі. При цьому, будь-яке порушення умов тендерної документації є таким, що має наслідком відхилення тендерної пропозиції на підставі статті 30 Закону.
На підставі досліджених судами попередніх інстанцій доказів Суд зауважив, що в матеріалах справи немає доказів того, що учасник, якого позивач визначив переможцем закупівлі, виконав умови тендерної документації та надав позивачеві у складі пропозиції документи на підтвердження наявності у нього в штаті зазначених працівників, а також копій підтверджуючих документів про наявність у його власності чи користуванні обладнання, що буде використовуватися при наданні послуг. Судами попередніх інстанцій таких обставин не встановлено і сторони цього не заперечували. Водночас, як установлено судами, надані цим учасником на виконання указаних умов довідки свідчили про наявність згаданих фахівців та відповідного обладнання у субпідрядника, якого він мав намір залучити.
За цих обставин Верховний Суд констатував обґрунтованість висновку органу державного фінансового контролю про те, що тендерна пропозиція не відповідала умовам тендерної документації і замовник мав її відхилити на підставі пункту 4 частини першої статті 30 Закону №922-VIII, однак всупереч названій нормі цього не зробив.
Зважаючи на наведене, Суд у справі №160/563/20 вважав помилковими висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позову.
Повертаючись до справи, яка переглядається, оспорюваний висновок відповідача мотивовано порушенням позивачем вимог пункту 4 частини першої статті 30 Закону №922-VIII з огляду на невідхилення тендерної пропозиції ТОВ "Вівід" як такої, що не відповідає умовам тендерної документації, та подальшим укладенням із цим учасником договору від 19 серпня 2019 року №190819-03/050ПР.
Порушення полягало в тому, що відповідно до підпункту 2 пункту 1 Додатку 1 до тендерної документації для підтвердження кваліфікаційного критерію «наявність документально підтвердженого досвіду виконання аналогічного договору» замовник установив вимогу надати позитивний лист-відгук (у довільній формі) щодо виконання зобов`язань за договором, що був виконаний протягом 2018 року, предметом закупівлі якого були послуги з розміщення рекламних матеріалів на інтернет ресурсах. ТОВ «Вівід» у складі своєї тендерної пропозиції надало лист-відгук який не містить інформацію про період (рік) виконання аналогічного договору, що не відповідає вимозі підпункту 2 пункту 1 Додатку 1 до тендерної документації.
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у цій справі уже вирішував питання правозастосування у межах оцінки судами першої та апеляційної інстанції спірних правовідносин.
Суд нагадує, що при першому судовому розгляді цієї справи суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що ТОВ "Вівід" не дотримано у повному обсязі умов підпункту 2 пункту 1 Додатку 1 до тендерної документації, так як директором ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" Андроніковим О.О. у рекомендаційному листі не було зазначено про період, у який ТОВ «Вівід» були надані послуги з просування ТМ Moneyveo в мережі Інтернет. При цьому, судами відзначено, що лист директора ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" Андронікова О.О. від 19 липня 2019 року №16528 "Про підтвердження видачі і надсилання рекомендаційного листа", не може бути прийнято як лист-відгук у розумінні вимог підпункту 2 пункту 1 Додатку 1 до тендерної документації.
Верховний Суд, скасовуючи судові рішення постановою від 26 травня 2022 року та направляючи справу на новий судовий розгляд, акцентував увагу на тому, що в тендерній документації взагалі відсутня окрема вимога щодо оформлення листа-відгуку та обов`язковості зазначення в ньому періоду виконання договору, предметом закупівлі якого були послуги з розміщення рекламних матеріалів на інтернет ресурсах, а навпаки передбачена довільна форма. Крім того, у листі директора ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" Андронікова О.О. від 19 липня 2019 року №16528 "Про підтвердження видачі і надсилання рекомендаційного листа" було зазначено період (протягом 2018 року), у який ТОВ "Вівід" були надані послуги з діджитал просування, а саме планування та проведення рекламних кампаній в мережі Інтернет.
Інший аспект, на якому наголосив Верховний Суд в постанові від 26 травня 2022 року, стосувався обґрунтованості і вмотивованості спірного висновку. Спираючись на усталену судову практико із цього питання, Верховний Суд указав, що під час прийняття Держаудитслужбою висновку про результати моніторингу закупівлі не достатньо лише вказати у його змісті на факт відповідного правопорушення. Відповідач зобов`язаний навести опис порушення (порушень) законодавства у сфері публічних закупівель, виявленого(их) за результатами моніторингу закупівлі. Попри це, відповідач у своєму висновку обмежився лише вказівкою, що за результатами аналізу питання розгляду тендерної пропозиції установлено порушення вимог пункту 4 частини першої 1 статті 30 Закону №922-VIII, вказавши лише, що замовник не відхилив тендерну пропозицію ТОВ "Вівід", як таку, що не відповідає умовам тендерної документації.
У підсумку Верховний Суд вважав висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову передчасними, оскільки суди не встановили усіх фактичних обставин справи й не дослідили відповідних доказів, які мають значення для правильного вирішення справи. Також при вирішенні цієї справи суди попередніх інстанцій не перевірили доводи позивача щодо необґрунтованості та невмотивованості оскаржуваного висновку.
За правилами частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини п`ятої статті 353 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
З огляду на наведені норми процесуального Закону суд першої інстанції під час нового розгляду справи був зобов`язаний враховувати викладені у постанові Верховного Суду від 26 травня 2022 року висновки і мотиви, з яких було скасовано згадані судові рішення, а також висновки з питання застосування норм права.
Під час нового судового розгляду судами попередніх інстанцій встановлено, що замовник (АТ «Укрпошта») у підпункті 2 пункту 1 Додатку 1 до тендерної документації для підтвердження кваліфікаційного критерію «наявність документально підтвердженого досвіду виконання аналогічного договору» установив вимогу надати позитивний лист - відгук (у довільній формі) від клієнта, який входить до Топ 150 згідно з даними Factum Group Ukraine, щодо виконання зобов`язань за договором, що був виконаний протягом 2018 року, предметом закупівлі якого були послуги з розміщення рекламних матеріалів на інтернет - ресурсах (перелік компаній наведено у додатку 10 до тендерної документації).
На виконання зазначеної вимоги тендерної документації ТОВ «Вівід» у складі тендерної пропозиції надало рекомендаційний лист від імені директора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» Андронікова О.О., у якому зазначено, що Компанія ТОВ «Вівід» (MixDigital by Admixer) є партнером в галузі діджитал просування.
Компанією ТОВ «Вівід» (MixDigital by Admixer) були надані послуги з розміщення рекламних матеріалів на інтернет - ресурсах, в рамках реалізації завдань з просування ТМ Moneyveo в мережі Інтернет. Агентство зарекомендувало себе як надійний та відповідальний партнер. Компанія та її співробітники є професіоналами у своїй галузі. Тому ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» має намір і надалі працювати з ТОВ «Вівід» (MixDigital by Admixer) та рекомендувати її як надійного партнера».
Крім цього, надалі у листі директора ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» Андронікова О.О. від 19 липня 2019 року № 16528 «Про підтвердження видачі і надсилання рекомендаційного листа» повідомлено про те, що «ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» підтверджує факт партнерства з ТОВ «Вівід» в 2018 році на підставі Договору про надання послуг в галузі діджитал просування, а саме планування та проведення рекламних кампаній в мережі Інтернет.
Оцінивши наявні у справі докази в світлі ствердужваних відповідачем порушень, суди попередніх інстанцій констатували, що вказаний лист підтверджує факт партнерства ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» з ТОВ «Вівід» у 2018 році на підставі Договору про надання послуг в галузі діджитал просування та видачу рекомендаційного листа стосовно ТОВ «Вівід», водночас у тендерній документації відсутня окрема вимога щодо оформлення листа-відгуку та обов`язковості зазначення в ньому періоду виконання договору, предметом закупівлі якого були послуги з розміщення рекламних матеріалів на інтернет ресурсах, а навпаки передбачена довільна форма, відтак ТОВ «Вівід» дотримано умови підпункту 2 пункту 1 Додатку 1 до тендерної документації.
Беручи до уваги наведене, суди першої та апеляційної інстанції дійшли висновку підстави для відхилення тендерної пропозиції ТОВ «Вівід» у межах спірних правовідносин відсутні.
Щодо зобов`язальної частини спірного висновку, суди встановили, що відповідач зобов`язав позивача здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень в установленому законодавством порядку та протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення висновку оприлюднити через електронну систему закупівель інформацію та/або документи, що свідчать про усунення порушень законодавства у сфері публічних закупівель, викладених у висновку, або аргументовані заперечення до висновку, або інформацію про причини неможливості усунення виявлених порушень.
Спираючись на позицію Верховного Суду щодо потреби дотримання чіткості та визначеності при формулюванні вимог за наслідками моніторингу закупівлі, суди констатували, що викладена у спірному висновку вимога про усунення порушень є неконкретизованою, а тому така вимога не може вважатися правомірною.
У підсумку, вказане стало підставою для визнання судами протиправним і скасування спірного висновку відповідача.
Переглянувши судові рішення у межах доводів і вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, Верховний Суд дійшов таких висновків.
(1) Висновки, наведені Верховним Судом у постанові від 26 травня 2022 року в цій же судовій справі, зроблено з урахуванням особливостей фактичних обставин саме цієї справи, що визначає пріоритетність таких висновків над правовими позиціями, сформованими судом касаційної інстанції щодо правовідносин у інших справах, позаяк подібність спірних правовідносин в інших справах у будь-якому випадку не може бути рівнозначною обставинам цієї конкретної справи і завжди характеризуватиметься наявністю відмінностей.
(2) Суди першої та апеляційної інстанції застосували положення пункту 4 частини першої статті 30 Закону №922-VIII у повній відповідності з позицією Верховного Суду, наведеній в постанові від 26 травня 2022 року.
(3) Верховний Суд відхиляє доводи скаржника про неврахування судами висновку з питання застосування цієї норми права, викладеного в постанові Верховного Суду від 14 грудня 2023 року у справі №160/563/20, оскільки, на відміну від зазначеної справи, у справі, яка переглядається, констатовано дотримання учасником закупівлі вимог тендерної документації. Тобто неоднакове правозастосування у цих справах обумовлено відмінними фактичними обставинами та оцінкою судами конкретних доказів у кожній зі справ, що, у значенні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, не можна розуміти як неврахування висновку Верховного Суду з питання застосування норми права.
(4) Суд повторює, що в аспекті пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України касаційна скарга містить посилання виключно на постанову Верховного Суду від 14 грудня 2023 року у справі №160/563/20, натомість решту судових рішень суду касаційної інстанції згадано без будь-яких обґрунтувань. Тому Суд не аналізував у межах цього касаційного перегляду висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17 жовтня 2018 року у справі №826/11824/17, від 31 березня та 29 квітня 2020 року у справах №826/14940/18, №826/7167/17, від 29 червня 2021 року у справі №640/17426/19, від 16 травня 2023 року у справі №440/5614/22, оскільки скаржник, формально перелічивши ці судові рішення, доводів та вимог касаційної скарги ними не обґрунтував.
(5) Позиція скаржника загалом зводиться до тих же міркувань, яким Верховний Суд уже надав критичну оцінку в постанові від 26 травня 2022 року, а саме, що ТОВ "Вівід" не дотримано умов підпункту 2 пункту 1 Додатку 1 до тендерної документації, так як у рекомендаційному листі ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" не було зазначено про період, у який ТОВ «Вівід» були надані відповідні послуги, а також неможливості врахування у межах спірних відносин листа ТОВ "Манівео Швидка Фінансова Допомога" від 19 липня 2019 року №16528.
Наведені у касаційній скарзі відповідача доводи за своєю суттю ґрунтуються на запереченні позиції Верховного Суду, викладеній у цій же справі в постанові від 26 травня 2022 року, яку врахували суд попередніх інстанцій, та стосуються не стільки питання правозастсоування, як потреби інакше оцінити (переоцінити) досліджені судами докази з ухваленням протилежного за змістом судового рішення.
Із цього приводу Суд зазначає, що поза підставою касаційного оскарження, передбаченою пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України [«якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні»] скаржник не має правових підстав вимагати від Суду перегляду висновків, сформованих у постанові від 26 травня 2022 року в цій же конкретній справі, або мати законні очікування зміни підходу в правозастосуванні.
Суд касаційної інстанції наголошує, що не має права, зокрема, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
Водночас повнота установлених судами у цій справі обставин не є предметом перевірки касаційним судом у розглядуваному випадку, оскільки перебуває поза межами підстави касаційного оскарження, якою скаржник обґрунтував доводи і вимоги касаційної скарги і з якої було відкрито касаційне провадження в справі (пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України). Суд не має законних передумов здійснювати перевірку повноти установлених обставин з власної ініціативи.
(6) Скаржник у касаційній скарзі не ставить під сумнів висновок судів попередніх інстанцій в частині нечіткості та неконкретизованості вимог про усунення порушень, як одного з аспектів протиправності оскаржуваного висновку відповідача.
(7) Як підсумок, Верховний Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосували положення пункту 4 частини першої статті 30 Закону №922-VIII з урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом у межах цієї ж справи в постанові від 26 травня 2022 року та не допустили застосування згаданої правової норми у спосіб, що не відповідає чи суперечить висновкам Верховного Суду, викладеним у наведених скаржниками постановах (з урахуванням меж їх оцінки Судом).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, зважаючи на положення статті 350 КАС України, Верховний Суд уважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Висновки щодо судових витрат
З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державної аудиторської служби України залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 березня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року у справі №640/17379/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Г. Загороднюк
Л.О. Єресько
В.М. Соколов
Судді Верховного Суду