Справа № 603/357/26
Провадження №2/603/278/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2026 року 	м. Монастириська	

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді Галіяна І. М.,
секретар судового засідання Бішко І. М.,
за відсутності учасників справи,
розглянувши в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Монастириської міської ради про визнання права на спадкове майно, 

у с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Андрусенко І. Я., звернулася до суду з позовом до Монастириської міської ради, в якому просить визнати за нею право на спадкове майно.
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що після смерті її баби – ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить право на земельну частку (пай) площею 1,59 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності спілки селян «Горожанка» відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0126006. Вказану спадщину прийняв син спадкодавця – ОСОБА_3 , оскільки належав до спадкоємців першої черги за законом, на момент відкриття спадщини проживав разом із спадкодавцем та вступив у фактичне управління спадковим майном, проте за життя не оформив своїх спадкових прав. 
Після смерті батька позивачки – ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина на вищевказану земельну частку (пай). Позивачка прийняла вказану спадщину, оскільки належала до спадкоємців першої черги за законом, у шестимісячний строк звернулася до нотаріуса з відповідною заявою, проте не може отримати у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину через відсутність сертифіката на право на земельну частку (пай). Інших спадкоємців, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , немає. 
Окрім того, існують розбіжності щодо написання прізвища спадкодавців у актових записах, зокрема, батько позивачки у свідоцтві про смерть вказаний як « ОСОБА_3 », а в свідоцтві про народження позивачки – « ОСОБА_4 », баба позивачки у свідоцтві про смерть зазначена як « ОСОБА_2 », а в свідоцтві про народження ОСОБА_3 – « ОСОБА_3 ». З огляду на наведені обставини просить позов задовольнити. Судові витрати позивачка покладає на себе.
Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 22.06.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі. Окрім того, вказаною ухвалою задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів та витребувано в Монастириської державної нотаріальної контори інформацію про те, чи заведено спадкові справи після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 

Позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Андрусенко І. Я. у підготовче засідання не з`явилися, проте представник позивача разом із позовом заявив клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. 
Представник відповідача Монастириської міської ради в підготовче засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просить розглянути справу за відсутності представника відповідача, з обставинами, викладеними в позові, погоджується, щодо задоволення позовних вимог не заперечує. 
Враховуючи наведене, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України.

Суд встановив такі обставини.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Монастириського районного управління юстиції у Тернопільській області 14.08.2014 року, батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , одружилися 04.05.2003 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 04.05.2003 року. Після одруження позивачка змінила прізвище « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_8 ». 
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 12.01.1956 року, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зазначено ОСОБА_9 та ОСОБА_2 . 
ОСОБА_3 , 1937 р. н., та ОСОБА_10 , 1948 р. н., одружилися 14.05.1972 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 від 14.05.1972 року. Після одруження мати позивачки змінила прізвище « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_2 ». 
У погосподарських книгах за 1971-1973 роки (особовий рахунок № НОМЕР_5 ), за 1974-1976 роки (особовий рахунок № НОМЕР_6 ), за 1977-1979 роки, за 1980-1982 роки, за 1983-1985 роки (особовий рахунок № НОМЕР_7 ), за 1986-1990 роки (особовий рахунок № НОМЕР_7 ), за 1991-1995 роки (особовий рахунок № НОМЕР_5 ), за 1996-2000 роки (особовий рахунок № НОМЕР_8 ) ОСОБА_2 , 1919 р. н., зазначена як голова домогосподарства, іншими членами якого були, зокрема, її син ОСОБА_3 , 1937 р. н., невістка – ОСОБА_6 , 1948 р. н., онука – ОСОБА_12 , 1973 р. н., а починаючи з 1983 року – також онука ОСОБА_5 , 1983 р. н. 
Також у погосподарській книзі за 1996-2000 роки (особовий рахунок № НОМЕР_8 ) зроблено запис, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , головою домогосподарства вказано ОСОБА_3 , 1937 р. н.
У погосподарських книгах за 2001-2005 роки (особовий рахунок № НОМЕР_5 ), за 2006-2010 роки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зазначений як голова домогосподарства, іншими членами якого були його дружина – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дочка – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зять – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , внук – ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
В обліковій картці об`єкта погосподарського обліку на 2011-2015 роки (№ об`єкта погосподарського обліку 14) головою домогосподарства вказано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , членом домогосподарства – його дружину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Як видно з фотокопії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0126006 від 16.12.1996 року, ОСОБА_2 належало право на земельну частку пай розміром 1,59 в умовних кадастрових гектарах із земель колективної власності спілки селян «Горожанка» с. Горожанка Монастириського району Тернопільської області. 
Згідно з відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області № 29-19-0.2131-2252/2-26 від 13.05.2026 року ОСОБА_2 згідно з Книгою реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Монастириською районною державною адміністрацією Тернопільської області, 18.12.1996 року видано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0126006 на підставі розпорядження Монастириської районної державної адміністрації № 333 від 12.12.1996 року, про що внесено запис за № 6. Відомостями про видачу ОСОБА_2 державних актів на право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Головне управління не володіє. Окрім того, ОСОБА_2 зазначена у Списку померлих громадян, спадкоємці яких отримають земельні частки (паї) у приватну власність після переоформлення права власності в установленому порядку, що є додатком № 2 до рішення Горожанської сільської ради від 14.02.2003 року «Про погодження Проекту поділу земельних ділянок (масивів) на земельні частки (паї) власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) на території Горожанської сільської ради Монастириського району Тернопільської області та передачу земельних часток (паїв) в приватну власність власникам сертифікату».
Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0126006 від 16.12.1996 року втрачено, про що позивачем розміщено оголошення у місцевій газеті «Свобода» (редакція від 10.06.2026 року). 
ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_9 від 05.08.1997 року. 
Згідно з довідкою виконавчого комітету Монастириської міської ради № 197 від 13.05.2026 року ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована в с. Горожанка Монастириського району (теперішнього Чортківського району) Тернопільської області. На момент смерті разом із нею за вказаною адресою були зареєстровані: син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , невістка – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , онука – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
За змістом довідки виконавчого комітету Монастириської міської ради № 196 від 13.05.2026 року після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її син ОСОБА_3 , 1937 р. н., вступив у фактичне управління спадковим майном після смерті матері, зокрема, підтримував будинок в належному стані, обробляв земельні ділянки, користувалася всім спадковим майном, включаючи речі домашнього вжитку. 
Згідно з відповіддю державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В. І. № 212/01-16 від 24.06.2026 року після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкової справи не заведено. 
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_10 від 09.01.2014 року. 
Згідно з довідкою виконавчого комітету Монастириської міської ради № 198 від 13.05.2026 року ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті був зареєстрований в с. Горожанка Монастириського району (теперішнього Чортківського району) Тернопільської області разом зі своєю дружиною – ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Згідно з відповіддю державного нотаріуса Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В. І. № 212/01-16 від 24.06.2026 року після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , заведено спадкову справу № 182 за 2014 рік. 
З матеріалів цієї спадкової справи відомо, що 04.07.2014 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулася позивачка ОСОБА_1 . 
17.09.2014 року ОСОБА_1 видано свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається із земельних ділянок площею 0,843 га, 0,5485 га та 0,051 га, призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належали ОСОБА_3 згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку ТР № 074149. 
Водночас дружина спадкодавця – ОСОБА_6 04.07.2014 року подала заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . 
Отже, суд встановив, що батько позивачки у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_10 від 09.01.2014 року вказаний як « ОСОБА_3 », а в свідоцтві про народження позивачки серії НОМЕР_1 від 14.08.2014 року– « ОСОБА_4 », баба позивачки у свідоцтві про смерть серії НОМЕР_9 від 05.08.1997 року зазначена як « ОСОБА_2 », а в свідоцтві про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 від 12.01.1956 року– « ОСОБА_3 ».
Постановою завідувача Монастириської державної нотаріальної контори Войташека В. І. № 195/02-31 від 05.06.2026 року позивачці ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0126006, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказану земельну частку (пай). 

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024 року в справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) викладено висновок про те, що в справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Отже, встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем є передусім питанням доведення обставин, що входять до предмета доказування в справі, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення, а зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке встановлення не є необхідним.
Схожий за змістом висновок викладено в поставі Верховного Суду від 29.05.2024 року в справі № 206/851/23.
Судом встановлено факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а саме, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була матір`ю ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також суд встановив факт родинних відносин між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , а саме, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , був батьком позивачки ОСОБА_1 .
Вказані юридичні факти породжують правовий наслідок і від них залежить виникнення майнових прав у позивачки, зокрема визнання права на спадкове майно. 
Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (далі – ЦК України) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
Відносини спадкування регулюються правилами ЦК (2003 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК (2003 року) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом (п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року). 
Згідно з ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.
Згідно з правилами ст. 548 ЦК Української РСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК Української РСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно з приписами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Частиною 1 ст. 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
У силу ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. 
Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай).
Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю (п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України). 

Враховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 є підставним і таким, що підлягає задоволенню. Встановлено, що ОСОБА_2 належало право на земельну частку (пай) розміром 1,59 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності спілки селян «Горожанка» с. Горожанка Монастириського району (теперішнього Чортківського району) Тернопільської області відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0126006. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 спадщину, до складу якої входить право на земельну частку (пай), прийняв її син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , за законом, спадину прийняла. Дані про інших спадкоємців, які прийняли спадщину, відсутні.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1  слід задовольнити та визнати за нею право на зазначену земельну частку (пай). 
Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 200, 206, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР (1963 року), ст. ст. 1216-1218, 1258, 1261, 1268-1270, 1273, 1296 ЦК України, суд 

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Монастириської міської ради про визнання права на спадкове майно – задовольнити. 
Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 1,59 умовних кадастрових гектарів із земель колективної власності спілки селян «Горожанка» с. Горожанка Монастириського району (теперішнього Чортківського району) Тернопільської області відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0126006. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_11 .
Відповідач: Монастириська міська рада, місцезнаходження: вул. Шевченка, 19, м. Монастириська Чортківського району Тернопільської області, код ЄДРПОУ 04058433.

Головуючий суддя     І. М. Галіян