Справа № 741/1927/25 | Головуючий у 1 інстанції Крупина А. О.
Провадження № 33/4823/633/26 |
Категорія - ч. 1 ст. 130 КупАП |

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2026 року | місто Чернігів

Суддя Чернігівського апеляційного суду Олійник М.Ю.
за участю:
особи, яку притягнуто
до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
захисника Мозгового О.О.
розглянувши апеляційну скаргу захисника Мозгового Олександра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Носівського районного суду Чернігівської області від 10 червня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює механіком ТОВ «Нива 2008»,
за ч. 1 ст. 130 КУпАП

в с т а н о в и в:

1. Короткий зміст оскаржуваної постанови.
Постановою Носівського районного суду Чернігівської області від 10 червня 2026 року ОСОБА_1 був визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП і на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, а також стягнений судовий збір на користь держави у розмірі 665,60 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що 8 жовтня 2025 року близько 20 год 02 хв, в с. Калинівка по вулиці Центральній, біля будинку 43, водій гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керував транспортним засобом «MAZDA 6», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законодавством порядку на місці зупинки ТЗ чи у ОСОБА_2 відмовився, що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор поліцейського М505B, чим порушив п. 2.5 ПДР. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

2. Вимоги та доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив скасувати постанову Носівського районного суду Чернігівської області від 10 червня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та закрити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
На обґрунтування своїх вимог апелянт зазначив, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки суд неповно дослідив обставини справи, неправильно оцінив докази та поклав в основу рішення недопустимі докази. На думку захисника, протокол про адміністративне правопорушення складено з істотними порушеннями вимог закону, оскільки він містить недостовірні відомості щодо місця вчинення правопорушення та місця його складення, що на його переконання, свідчить про недоведеність об`єктивної сторони правопорушення. Крім того, апелянт стверджував, що суд першої інстанції всупереч принципу змагальності фактично збирав докази сторони обвинувачення, намагався усунути недоліки складеного поліцейським протоколу та безпідставно визнав його належним і допустимим доказом. 
Також вказав, що ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у відповідному медичному закладі не пропонували, від самого огляду він не відмовлявся, а направлення на медичний огляд та інші матеріали справи, на його думку, містять недостовірні відомості. 
Посилався також на відсутність належних доказів його відсторонення від керування транспортним засобом, що, на його переконання, свідчить про недоведеність обставин, покладених в основу протоколу про адміністративне правопорушення.

3. Позиції учасників судового провадження.
В ході апеляційного розгляду захисник Мозговий О.О. та Руденко В.Л. просили скасувати постанову Бобровицького районного суду Чернігівської області від 15 травня 2026 року, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

4. Оцінка доводів апеляційної скарги та мотиви апеляційного суду
Відповідно до вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.
Дослідивши встановлені обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції у повному обсязі дотримався вище наведених вимог КУпАП щодо порядку провадження в справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим постановив законне та обґрунтоване судове рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, з огляду на таке.
Пункт 1.3 ПДР зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 2.9а ПДР передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Приписами пункту 2.5 ПДР встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Право органів Національної поліції вимагати пройти у встановленому порядку медичний огляд у відповідності до п. 2.5 ПДР кореспондується із обов`язком водія не керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР, передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Таким чином, проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння є імперативною нормою, так як передбачає обов`язкове проходження огляду в незалежності від наявності особистих обставин у особи, щодо якої порушується таке питання. Склад правопорушення в діях водія є закінченим вже з моменту його відмови від проходження медичного огляду.
Висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджується зібраними та дослідженими у судом доказами, яким суд дав належну правову оцінку, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №487212 від 18 жовтня 2025 року, згідно з яким 18 жовтня 2025 року близько 20 год 02 хв у с. Калинівка по вулиці Центральній, біля будинку 43, водій гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , керував транспортним засобом «MAZDA 6», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законодавством порядку на місці зупинки ТЗ чи у Носівській МЛ імені Ф.Я. Примака відмовився, що зафіксовано на нагрудний відеореєстратор поліцейського М505B. Від підпису у протоколі особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, відмовилась;
- рапортами поліцейського від 18 жовтня 2025 року на ім`я начальника ВП № 4 (м. Носівка) щодо обставин зупинення автомобіля марки «Mazda 6», д.н.з. НОМЕР_2 , водій якого знаходився у стані алкогольного сп`яніння (а. с. 5, 6);
- відеозаписом з відеореєстратора та нагрудної камери поліцейського.
Вищезазначені докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку. Доказів, які б підтверджували їх фальсифікацію, матеріали справи не містять.
Суддя першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, дійшов обґрунтованого висновку про достатність наявних доказів для встановлення винуватості ОСОБА_1 та вмотивовано визнав його винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції з огляду на таке.

4.1 Щодо доводів про недопустимість протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст. 256 КУпАП У протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Із матеріалів справи вбачається, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою службовою особою, містить усі реквізити, передбачені вимогами закону, а наведені в ньому відомості узгоджуються з іншими доказами, дослідженими судом першої інстанції.
Доводи апелянта про недостовірність відомостей, зазначених у протоколі щодо місця його складення та місця вчинення адміністративного правопорушення, спростовуються матеріалами справи, зокрема відеозаписом з нагрудних камер поліцейських. Так, на відеозаписі (20:47:20) працівник поліції оголошує зміст складеного протоколу, чітко зазначаючи дату вчинення адміністративного правопорушення, 18 жовтня 2025 року, а також місце його вчинення, село Калинівка. При цьому будь-яких заперечень щодо зазначених у протоколі відомостей ОСОБА_1 не висловлював.
Самі по собі посилання апелянта на окремі неточності оформлення протоколу не свідчать про його недопустимість як доказу, оскільки такі обставини не вплинули на можливість встановлення фактичних обставин справи, не призвели до порушення права особи на захист та не ставлять під сумнів достовірність викладених у ньому відомостей.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустимим доказом, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами, наявними у матеріалах справи.

4.2 Щодо тверджень про відсутність належних доказів вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Із матеріалів справи вбачається, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються не лише на протоколі про адміністративне правопорушення, а й на відеозаписі з нагрудних камер поліцейських, направленні на медичний огляд, рапортах працівників поліції, та інших матеріалах справи, які були належним чином досліджені та оцінені. 
Зокрема, згідно з рапортами сержанта поліції Валентина Кузьменка, під час несення служби до працівників поліції підійшов невідомий чоловік, який анонімно повідомив, що між с. Рівчак-Степанівка та с. Калинівка польовою дорогою рухається автомобіль марки «MAZDA 6», д.н.з. він не записав, водій якого, ймовірно, перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Саме ця інформація стала підставою для перевірки повідомлення та зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . 
Як вбачається з відеозапису, після зупинки транспортного засобу працівники поліції повідомили ОСОБА_1 про причину зупинки, зазначивши, що вона здійснена у зв`язку з отриманим анонімним повідомленням про можливе керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (20:11:54).
Апеляційний суд вважає, що наведені докази є взаємоузгодженими, доповнюють один одного та в сукупності підтверджують обставини, встановлені судом першої інстанції. При цьому доводи апеляційної скарги не містять будь-яких об`єктивних даних, які б спростовували наведені докази або свідчили про їх недопустимість чи недостовірність.
Таким чином, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів, наданою судом першої інстанції, однак не спростовують правильності його висновків, зроблених відповідно до вимог ст. 252 КУпАП.

4.3 Щодо доводів про порушення порядку огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння.
Із дослідженого судом відеозапису вбачається, що після виявлення у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння працівники поліції, діючи відповідно до вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу «Drager», так і в найближчому закладі охорони здоров`я (20:10:18).
На відеозаписі чітко зафіксовано, що ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився як із використанням спеціального технічного засобу «Drager», так і в медичному закладі (20:14:58). Крім того, працівники поліції роз`яснили йому наслідки такої відмови та попередили про адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП (20:11:16), однак незважаючи на це, ОСОБА_1 своєї позиції не змінив та від проходження огляду відмовився.
Посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 не було доставлено до закладу охорони здоров`я, саме по собі не спростовує встановленого факту відмови від проходження огляду, оскільки матеріалами справи підтверджується, що можливість пройти огляд у медичному закладі йому була надана, однак він добровільно відмовився від її реалізації.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння є доведеним належними, допустимими та достатніми доказами, які в сукупності відповідають вимогам ст. 251 КУпАП.

4.4 Щодо посилань на відсутність доказів відсторонення від керування транспортним засобом.
Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Разом з тим відсторонення від керування є процесуальним заходом забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення і саме по собі не є обов`язковим доказом вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Із матеріалів справи та дослідженого відеозапису вбачається, що після зупинки автомобіля працівники поліції припинили можливість подальшого керування транспортним засобом ОСОБА_1 , запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння та розпочали оформлення адміністративних матеріалів. Фактично подальший рух транспортного засобу під його керуванням не здійснювався.
Сам по собі факт відсутності окремого письмового документа про відсторонення від керування транспортним засобом або незгода апелянта з порядком оформлення цієї процесуальної дії не свідчить про відсутність події адміністративного правопорушення та не впливає на доведеність факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння.
Крім того, апеляційна скарга не містить доводів про те, яким саме чином відсутність окремого процесуального оформлення відсторонення від керування призвела до порушення прав ОСОБА_1 чи вплинула на можливість реалізації ним права на захист.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що наведені доводи є формальними, не спростовують встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

5. Висновки апеляційного суду.
Суд першої інстанції під час розгляду справи дотримався вимог статей 245, 251, 252, 280 КУпАП та належним чином дослідив обставини, що мають значення для її вирішення.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростовують правильних по суті висновків суду. Наявні в матеріалах справи докази є належними, допустимими та достатніми для висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази та обґрунтовано визнав доведеним наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Призначене адміністративне стягнення відповідає вимогам КУпАП та меті адміністративної відповідальності, визначеній ст. 23 КУпАП. Істотних порушень закону, які могли б бути підставою для скасування постанови, під час апеляційного розгляду не встановлено.
Таким чином, відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника Мозгового Олександра Олександровича в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Носівського районного суду Чернігівської області від 10 червня 2026 року - без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя М.Ю. Олійник