ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7065/26 Справа № 204/1508/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Чудопалова С.В. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі:    головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М., 
за участю секретаря – Триполець В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про виконання ремонтних робіт
за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 
на рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 29 квітня 2026 року,- 

В С Т А Н О В И В:

16 лютого 2026 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за договором про виконання ремонтних робіт, та просив стягнути з них солідарно заборгованість по оплаті послуг за договором про виконання ремонтних робіт від 22.12.2024 року у розмірі 647 345,23 грн. та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22.12.2024 року між ФОП ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було укладено договір про виконання ремонтних робіт. Крім того, 22.12.2024 між ФОП ОСОБА_1 та фізичною особою ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за умовами якого останній взяв на себе зобов`язання відповідати перед ФОП ОСОБА_1 за виконання всіх зобов`язань ОСОБА_3 , що виникли з договору про виконання ремонтних робіт від 22.12.2024 року, який був укладений на забезпечення виконання вказаного вище договору ремонтних робіт від 22.12.2024 року. За умовами договору про виконання ремонтних робіт ФОП ОСОБА_1 , як підрядник, зобов`язався виконати монтажні та ремонтно-оздоблювальні роботи житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до умов вказаного договору, а замовник зобов`язався створити підряднику необхідні умови для виконання робіт, прийняти їх результат і сплатити обумовлену цим договором ціну. ФОП ОСОБА_1 виконав роботи належної якості у строк визначений договором, про що сторони склали відповідний акт, відповідачі прийняли роботи без зауважень. Відповідно до складеного акту вартість виконаних робіт становить 477763,69 грн, а вартість використаних матеріал в становить 216581,54 грн, що загалом складає 694345,23 грн. Позивач вказує, що відповідач частково оплатив кошти за виконані роботи в розмірі 20000,00 грн. З урахуванням сплачених коштів, заборгованість перед ФОП ОСОБА_1 за виконані роботи становить 674345грн. (694345,23 - 20000 = 674345,23). Позивач неодноразово звертався до відповідачів з приводу сплати заборгованості, однак останні йому відмовляли з різних причин, у зв`язку із чим позивач вимушений звернутися до суду із вказаними позовними вимогами для захисту своїх прав (а.с. 1-6).

Рішенням Чечелівського районного суду міста Дніпра від 29 квітня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором про виконання ремонтних робіт - задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 заборгованість за договором про виконання ремонтних робіт від 22.12.2024 року в сумі 674345 (шістсот сімдесят чотири тисячі триста сорок п`ять) гривень 23 копійки.
Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ФОП ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі по 2697,38 грн. з кожного відповідача (а.с.120-123).

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити ФОП ОСОБА_1 у задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що між сторонами існувала усна домовленість про оплату ремонтних робіт за рахунок доходів від оренди квартири. Проте, наразі квартира не орендується, обов`язок зі сплати, на думку скаржника, не виник.
Вказує, що у довіреності, виданій ОСОБА_3 , були допущені неоднозначні формулювання, що призвели до різного тлумачення умов договорів про виконання ремонтних робіт та поруки, тому, такий правочин суперечить статтям 203 та 215 ЦК України, що є підставою для визнання недійсними й інших договорів, укладених на підставі цієї довіреності. Відтак, через відсутність конкретного визначення ціни договору та обсягу робіт у довіреності, між сторонами виник спір щодо змісту, дійсності та виконання зобов`язань (а.с.128-131).

 Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.12.2024 року між ФОП ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір про виконання ремонтних робіт, відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_1 , як підрядник, зобов`язався виконати монтажні та ремонтно-оздоблювальні роботи житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в свою чергу замовник зобов`язався створити підряднику необхідні умови для виконання робіт, прийняти їх результат і сплатити обумовлену цим Договором ціну (а.с.13).
Відповідно до п. 3.1. вказаного договору, роботи мали здійснюватися підрядником з моменту підписання вказаного договору за наступним графіком: початок робіт: 22.12.2024 року, закінчення робіт: 31.03.2025 року (а.с.13.).
Сторони також узгодили у п. 4.1. договору, що загальна вартість робіт складає 509975,28 грн., загальна кошторисна вартість витрачених ресурсів в т.ч. матеріалів за цим договором складає 216581,54 грн. Остаточна вартість матеріалів використаних для використаних для виконання робіт визначається сторонами до підписання Акту виконаних робіт про що складається підсумкова відомість матеріалів (а.с.14).
22.12.2024 року між ФОП ОСОБА_1 та фізичною особою ОСОБА_2 було укладено договір поруки за умовами якого останній взяв на себе зобов`язання відповідати перед ФОП ОСОБА_1 за виконання всіх зобов`язань ОСОБА_3 , що виникли з договору про виконання ремонтних робіт від 22.12.2024 року, який був укладений на забезпечення виконання вказаного вище договору укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
З додатків до договору на виконання робіт від 22.12.2024 року та локального кошторису на ремонтні роботи № 02-01-01 від 22.12.2024 року, що підписані від імені ФОП ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_2 , вбачається, що загальна кошторисна вартість витрачених ресурсів в т.ч. матеріалів за цим договором складає 216581,54 грн. (а.с.16-33).
Відповідач ОСОБА_2 не заперечував, що дійсно підписав договір на виконання робіт від 22.12.2024 року та локальний кошторис та прейскурант на ремонтні роботи № 02-01-01 від 22.12.2024 року.
31.03.2025 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було підписано Акт прийому виконаних будівельних робіт, в якому зазначено, що замовник ОСОБА_3 , в особі представника ОСОБА_2 прийняв роботи по ремонту квартири АДРЕСА_2 , загальною вартістю робіт 477763,69 грн., вартість використаних матеріалів становить, 216581,54 грн., що разом складає 694345,23 грн., зауваження щодо якості, строків виконання робіт відсутні.
ОСОБА_2 частково сплатив позивачу заборгованість за виконані роботи у розмірі у розмірі 20 000,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями від 19.03.2025 та 21.01.2025 (а.с.40-41).

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 ЦК України).
Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник зобов`язується на свій ризик виконати і певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи : переданням її результату замовникові (ч.2 ст.837 ЦК).
Згідно зі ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
Статтею 844 ЦК України передбачено, що ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.
Відповідно до ч.2 зазначеної статті кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
Згідно зі ст. 854 ЦК України, яка передбачає порядок оплати роботи, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.
Відповідно до ч.1 ст.875 ЦК за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи оплатити їх.
Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному об язі.
Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідав перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК).
Відповідно до ст. 554 ЦК України з разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають пер д кредитором солідарно, якщо інше невстановлено договором поруки.
Відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Відповідно до ст. 543 ЦК Україні у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Згідно з ч. 1 ст. 844 ЦК України ціна договору підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником.
У частинах 1,2 статті 853 ЦК України визначено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звинуваченому способі її прийняття (явні недоліки).
У Постанові Верховного Суду від 14.07. 2021 у справі № 911/1981/20 вказано, що з аналізу вказаної норми ст. 853 ЦК України випливає, що замовник, який при прийнятті робіт негайно не заявив про виявлені допущені у роботі відступи від умов договору або інші явні недоліки у виконаній роботі, втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.12.2024 року між ФОП ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір про виконання ремонтних робіт. 
Разом з тим, 22.12.2024 року між ФОП ОСОБА_1 та фізичною особою ОСОБА_2 було укладено договір поруки, відповідно до умов якого, останній взяв на себе зобов`язання відповідати перед ФОП ОСОБА_1 за виконання всіх зобов`язань ОСОБА_3 , що виникли з договору про виконання ремонтних робіт від 22.12.2024 року, який був укладений на забезпечення виконання вказаного вище договору укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Позивач виконав монтажні та ремонтно-оздоблювальні роботи належної якості та у визначений договором строк. Факт виконання робіт підтверджується актом прийняття виконаних робіт та кошторисом, які були підписані сторонами.
Проте, відповідачі відмовилися повністю оплатити надані послуги та використані матеріали, що послугувало зверненню ФОП ОСОБА_1 з даним позовом.
Так, заперечуючи дійсність правочину, відповідачі посилалися на нечіткі формулювання в довіреності виданої 26.08.2024 року, однак колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять доказів оскарження, нікчемності чи недійсності такого договору. 
Крім того, судом першої інстанції було встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що роботи, виконані ФОП ОСОБА_1 були прийняті ОСОБА_2 без зауважень, а факт часткової оплати у розмірі 20 000 грн. підтверджує визнання боргу стороною замовника. 
Колегія суддів зазначає, що, оскільки між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, останній несе солідарну відповідальність разом із замовницею ОСОБА_3 за виконання всіх зобов`язань за основним договором.
Тому, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновками районного суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження при перегляді його в апеляційному порядку.

Щодо визначення порядку і строку виконання рішення суду шляхом розстрочення його виконання колегія суддів зазначає про таке.

Так, відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Між тим, частинами 1, 3, 4, 5 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувана чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Розстрочення виконання рішення суду це надання боржнику можливості виконання рішення по частинах у певні строки.
Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.
Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19.
Таким чином, суд може відстрочити або розстрочити виконання судового рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 просить суд визначити порядок виконання рішення шляхом розстрочення платежів рівними частинами по 10 000,00 грн. на місяць до повного погашення заборгованості. В обґрунтування посилався на те, що відповідачка ОСОБА_3 є особою похилого віку, пенсіонером, єдиним джерелом доходів якої є пенсія за віком. Сума стягнення - 674 345,23 грн. фактично дорівнює її доходу за кілька років, одноразова сплата такої суми є неможливою та поставить її у вкрай скрутне матеріальне становище.
Однак, матеріали справи свідчать про те, що договір про виконання ремонтних робіт від 22.12.2024 року та договір поруки від 22.12.2024 року є чинними і обов`язковими для виконання.
Вимоги підрядника повністю підтверджені доказами (актами та кошторисом), а замовник прийняв роботи без зауважень.
Матеріали справи не містять доказів на доведення існування виключних обставин, з наявністю яких процесуальне законодавство пов`язує можливість розстрочку виконання рішення суду.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що згідно ч.5 ст.435 ЦПК України, розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Також під час вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення.
З огляду на загальну суму боргу 674 345 грн, запропонований відповідачем розмір виплат по 10 000 грн. на місяць вбачає виконання рішення суду протягом більш ніж 5 років, що може бути розцінено як надмірне затягування захисту прав позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення - залишенню без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення. 

Рішення Чечелівського районного суду міста Дніпра від 29 квітня 2026 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 16 липня 2026 року.

Судді: