Справа № 420/11151/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Потоцької Н.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання виплатити одноразову грошову винагороду,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:
визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153, одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду на підставі абзацу 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в період з 25.03.2022 року по 27 квітня 2024 рік, позивач у віці до 25 років за наслідком мобілізації був призваний на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 №64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 №2102-IX та проходив військову службу у штаті особового складі військової частини НОМЕР_2 Міністерство оборони України.
В період проходження військової служби, позивач 211 календарних днів, приймав безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, про що зазначено у військовому квитку позивача (17.09.2022-07.11.2022, 15.11.2022-16.11.2022, 31.032023-02.08.2023, 13.08.2023-02.09.2023, 03.09.2023-05.09.2023, 28.10.2023-28.10.2023, 18.12.2023-29.12.2023, 25.04.2024-26.04.2023 ).
22.03.2026 року представник позивач звернувся до відповідача з заявою щодо виплати позивачу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025 року, однак отримав відмову, що підтверджується листом №1604/4067 від 31.03.2026 року. На переконання позивача, Постанова №153 не містить жодних обмежень чи застережень відносно отримання одноразової грошової винагороди колишніми військовослужбовцями за умови дотримання інших, передбачених умов. За таких обставин, позивач вважає, що позовні вимоги відповідають умовам, визначеним Постановою №153 для отримання одноразової грошової винагороди.
Процесуальні дії
Ухвалою суду від 29.04.2026 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
15.05.2026 року за вхід.№ЕС/53865/26 надійшов відзив на позов, в якому наголошено, що за результатами розгляду заяви позивача відповідач листом від 31.03.2026 №1604/4067 повідомив представника позивача про те, що Військова частина НОМЕР_1 не має правових підстав для прийняття позитивного рішення про нарахування та виплату позивачу винагороди, оскільки положення норм пункту 4 Постанови КМУ №153 розповсюджуються лише на військовослужбовців, які станом на дату набрання чинності зазначеною постановою проходять військову службу.
Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.04.2024 №118 позивача виключено зі списків особового складу військової частини з 27.04.2024 року, отже, станом на 13.02.2025 року позивач військову службу вже не проходив.
Застосування Кабінетом Міністрів України в положеннях пункту 4 Постанови №153 дієслова у теперішньому часі «проходять» в конструкції «громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, … які … проходять військову службу…» свідчить про те Кабінет Міністрів України розповсюдив дію зазначеного пункту лише на громадян, які до набрання чинності постановою не припинили військову службу.
Здійснювати правозастосування зазначених норм у інший спосіб, відмінний від того, що має здійснюватися за результатами їх буквального тлумачення, на власний розсуд розширюючи коло осіб, на яких Кабінет Міністрів України розповсюдив дію вказаних вище норм, а також діяти всупереч вимогам окремого доручення Міністра оборони України від 26.09.2025 №5601/уд, якими, серед іншого, чітко деталізовано коло таких осіб, військова частина не має права.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
В період з 25.03.2022 року по 27 квітня 2024 рік, позивач у віці до 25 років проходив військову службу під час воєнного стану.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 27.04.2024 №118 позивача, звільненого наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.04.2024 №30-РС з військової служби у запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку з наявністю матері з числа осіб з інвалідністю ІІ групи), з 27.04.2024 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .
22.03.2026 представник позивача звернувся із заявою до командира військової частини НОМЕР_1 щодо виплати позивачу одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 000 000 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153.
До заяви додано: копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; копія ордера; копія витягу із наказу №118 від 27.04.2024; копія військового квитка серії НОМЕР_4 ; копія посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_5 від 27.06.2023; копія витягу з наказу №1/ДСК від 20.02.2025.
Військова частина НОМЕР_1 листом №1604/4067 від 31.03.2026 повідомила, що у зв`язку з тим, що позивач станом на 13.02.2025 позивач був звільнений з військової служби, а тому військова частина не може прийняти позитивне рішення стосовно нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 000 000 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153.
РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII), захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає, у тому числі, проходження військової служби.
Приписами частини 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачено такі види військової служби: базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією держави-терориста Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому строк дії воєнного часу неодноразово продовжувався та триває на дату розгляду даної справи. Отже, як у спірний період, так і нас час розгляду даної справи на території України діє особливий період.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» (далі Постанова №153) та затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі Порядок №153).
Згідно з пунктом 3 Постанови №153, учасниками експериментального проекту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу;
Збройні Сили;
Національна гвардія;
Державна прикордонна служба;
Міністерство оборони;
Міністерство внутрішніх справ;
військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Відповідно до пункту 4 Постанови № 153, громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується;
виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу;
проходили військову службу і були атестовані до присвоєння первинного офіцерського звання офіцерського складу молодший лейтенант;
проходили військову службу, мали спеціальні звання або класні чини та були переатестовані до присвоєння офіцерського звання.
Із аналізу норм Постанови №153 вбачається, що особам рядового, сержантського і старшинського складу, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу, зокрема, до Національної гвардії України, проходять військову службу під час воєнного стану та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, або строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн грн.
Суд зазначає, що кваліфікуючими умовами для набуття права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у порядку пункту 4 Постанови №153 є одночасна сукупність таких факторів як:
1) належність здобувача виплати до осіб рядового, сержантського і старшинського складу;
2) призов або прийняття здобувача виплати на військову службу після оголошення воєнного стану у віці до 25 років;
3) безпосередня участь особи у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою або строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни;
4) відсутність притягнення до кримінальної, адміністративної відповідальності під час проходження військової служби, а також діючих дисциплінарних стягнень.
Вирішуючи питання щодо призначення військовослужбовцю одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах військова частина має дослідити наявність усіх перелічених вище обставин.
Водночас, матеріали справи свідчать, що Військова частина НОМЕР_1 листом №1604/4067 від 31.03.2026 повідомила, що у зв`язку з тим, що позивач станом на 13.02.2025 позивач був звільнений з військової служби, а тому військова частина не може прийняти позитивне рішення стосовно нарахування ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 000 000 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153.
Отже, підставою для відмови позивачу у виплаті спірної одноразової грошової винагороди було - звільнення позивача з військової служби до 13.02.2025.
Щодо підстави відмови суд зазначає наступне.
Тлумачення абзацу 4 пункту 4 Постанови №153 у вузькому значенні, тобто лише відносно певних осіб (військовослужбовців), буде дискримінаційним відносно осіб, які проходили військову службу з лютого 2022 року у віці до 25 років та звільнені з військової служби до 13.02.2025.
Частинами 1, 2 статті 24 Конституції України визначено загальний стандарт рівності та заборони дискримінації, що є важливим елементом забезпечення верховенства права. Так, цими нормами визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Аналогічний підхід у своїх рішеннях використовує і Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07.07.2004 року №14-рп/2004).
Таким чином, виплата грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» лише особам, які проходять військову службу на період воєнного стану, буде дискримінаційним відносно осіб, які до 25 років прийняті на службу та звільнені з військової служби.
У спірних правовідносинах Кабінет Міністрів України з метою підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану прийняв Постанову №153, якою установив додаткові блага для громадян України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, на які, на переконання суду, має право позивач.
Відповідно до статті 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях. Збройні Сили України виконують важливі завдання щодо захисту Держави, її суверенітету та територіальної цілісності під час воєнного стану.
Тому питання соціального захисту військовослужбовців, на переконання суду, на сьогодні є особливо важливими та потребують ефективного судового захисту.
Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши правомірність дій відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплаті позивачеві одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою №153, внаслідок звільнення з військової служби до 13.02.2025, суд приходить до висновку, що вказані дії відповідача є протиправними, необґрунтованими, вчиненими без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), у зв`язку із чим відповідачем були порушені права та інтереси позивача у наведеній частині, які підлягають судового захисту шляхом визнання вищенаведених дій відповідача протиправними.
Що стосується позовних вимог позивача щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову винагороду на підставі Постанови КМУ №153, то у цій частині позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, виходячи з такого.
Відповідно до пункту 4 частини другої та частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення на користь позивача лише за умови, що:
- позивач виконав усі вимоги закону для отримання відповідного рішення;
- орган влади не має дискреції, тобто не має права обирати між кількома варіантами поведінки.
Якщо ж для вирішення питання орган влади повинен здійснити оцінку документів, перевірити їх відповідність, витребувати додаткові відомості, усунути розбіжності або використати інші інструменти, що належать до його компетенції, суд не вправі підміняти собою адміністративний орган, а має лише зобов`язати його розглянути заяву та ухвалити рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Така правова позиція є усталеною і узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 09.05.2024 у справі №580/3690/23, від 08.12.2025 у справі №420/13975/24.
Так, як уже зазначалося судом вище, право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою КМУ №153 мають військовослужбовці, які відповідають наступник критеріям, а саме:
1) належність здобувача виплати до осіб рядового, сержантського і старшинського складу;
2) призов або прийняття здобувача виплати на військову службу після оголошення воєнного стану у віці до 25 років;
3) безпосередня участь особи у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора, строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою або строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни;
4) відсутність притягнення до кримінальної, адміністративної відповідальності під час проходження військової служби, а також діючих дисциплінарних стягнень.
Разом з тим, із листа відповідача від 31.03.2026 №1604/4067 випливає, що підставою для відмови позивачу у виплаті спірної одноразової грошової винагороди було звільнення позивача з військової служби до 13.02.2025.
Тобто, із встановлених вище судом обставин слідує, що за вище наведеними всіма критеріями перевірка наявності права позивача на виплату спірної винагороди, відповідачем не проводилась.
Отже, відповідачем не було здійснено всебічного, повного та об`єктивного розгляду питання щодо наявності у позивача права на спірну виплату, що свідчить про передчасність та необґрунтованість прийнятого рішення про відмову.
Враховуючи наведене та те, що станом на час розгляду спірного питання у відповідачем не надано оцінки всім критеріям, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути питання про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової винагороди, передбаченої Постановою № 153 з урахуванням висновків суду, викладених в цьому судовому рішенні.
Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача виплатити позивачеві спірну одноразову грошову винагороду без дотримання вказаної вищеописаної судом процедури перевірки поданих позивачем документів за всіма наведеними критеріями, що віднесено виключно до дискреційних повноважень відповідача, позивачеві слід відмовити.
Приймаючи до уваги все вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача, підлягають задоволенню частково.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Керуючись ст.ст.2-9, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання виплатити одноразову грошову винагороду - задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у здійсненні нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах, відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути заяву від 22.03.2026 щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди на підставі абзацу 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволені решти позовних вимог - відмовити.
Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 )

Військова частина НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА