КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 липня 2026 року
м. Київ
апеляційне провадження № 33/824/3221/2026
Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Євграфової Є. П.
при секретарі Мудрак Р. Р.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області 
в складі судді Патієвича А. Б.
від 04 травня 2026 року 
у справі 369/7315/26 Києво-Святошинського районного суду Київської області
про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 184 КУпАП 
громадянки України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
У С Т А Н О В И В :
Постановою Києво-Святошинського районного суду від 04 травня 2025 року визнано ОСОБА_1 винною у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн та стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 665 грн 60 коп.
На дану постанову ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову про адміністративне правопорушення, закрити адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 184 КУпАП. 
Зазначає, що справа була розглянута за її відсутності, а копію постанови вона отримала електронною поштою лише 21 травня 2026 року, що унеможливило вчасне подання скарги та стало підставою для порушення питання про поновлення процесуального строку. На переконання апелянта, суть викладеного у протоколі про адміністративне правопорушення діяння не відповідає кваліфікації за частиною першою статті 184 КУпАП. Вона вказує на бланкетний характер зазначеної норми, що вимагає обов`язкового відсилання до конкретних нормативно-правових актів, які передбачають обов`язки батьків, однак у протоколі такі норми не конкретизовано. Заявниця звертає увагу на те, що обвинувачення взагалі є неконкретизованим і містить лише загальні формулювання, що порушує її право на захист. У протоколі відсутні ознаки об`єктивної сторони правопорушення, зокрема роз`яснення, у чому саме полягає ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітньої доньки. Також апелянт зауважує, що в матеріалах справи відсутні негативні характеристики відносно неї чи відомості про її негативний моральний облік як матері. Наголошує, що орган, уповноважений складати протокол, ухилився від збирання доказів, а суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про її винуватість, заснованого на припущеннях. Крім того, в матеріалах провадження відсутні пояснення самої неповнолітньої дитини. Апелянт зазначає, що ухилення від виконання обов`язків передбачає вину у формі умислу, а її дії чи бездіяльність не мали протиправного спрямування. У зв`язку з цим апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Перевіривши матеріали справи, вважаю, що заявлене апелянтом клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Доводи апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне заслуговують на увагу і підтверджуються матеріалами справи, а тому суд вважає причини пропуску строку на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області поважними, а клопотання таким, що підлягає задоволенню.
В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явилась. 
Подане нею клопотання про проведення розгляду даної справи в режимі відеоконференції не відповідає вимогам, визначених ст. 336 КПК України, а тому не підлягає задоволенню.
Дослідивши матеріали адміністративного провадження, доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.
Відповідно до змісту протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 851216 від 09.04.2026 ОСОБА_1 близько об 11 год 40 хв, перебуваючи за місцем проживання: АДРЕСА_1 , не виконувала батьківські обов`язки, щодо виховання своєї дитини ОСОБА_2 , а саме: невідповідний санітарний стан та виховання дитини. Таким чином ОСОБА_1 вчинила правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення суд першої інстанції вказував, що факт вчинення останньою правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП підтверджується відповідними доказами, а саме протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАД № 851216 від 09.04.2026, письмовими поясненнями ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 09.04.2026.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Відповідно до статей 7, 245, 280 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а застосування заходів впливу має здійснюватися в межах компетенції та на основі суворого додержання законності. Згідно зі статтею 252 КУпАП орган чи посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності. При цьому обов`язок щодо збирання доказів згідно з частиною другою статті 251 КУпАП покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Диспозиція частини першої статті 184 КУпАП передбачає відповідальність за ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей. За своєю правовою природою ця норма є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які встановлюють конкретні обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема до статті 150 Сімейного кодексу України та статті 12 Закону України «Про охорону дитинства». Для встановлення складу даного правопорушення у протоколі про адміністративне правопорушення та у постанові суду обов`язково має бути зазначено, від виконання яких саме конкретних обов`язків, передбачених спеціальним законодавством, ухилилася особа, та у чому конкретно виразилося це ухилення. 
Як вбачається з протоколу серії ВАД № 851216 від 09.04.2026 суть правопорушення сформульована уповноваженою особою поліції лише загальними фразами про «невиконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а саме невідповідний санітарний стан та виховання дитини». Таке формулювання суперечить вимогам статті 256 КУпАП та пункту 9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1376, які вимагають конкретизації суті порушення відповідно до елементів складу правопорушення.
Аналізуючи елементи складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП, апеляційний суд зазначає, що об`єктивна сторона цього діяння полягає в протиправній бездіяльності батьків, вираженій у формах незабезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання дитини. При цьому неправомірна поведінка батьків, що створює несприятливі умови та може кваліфікуватися за статтею 184 КУпАП, зазвичай має містити триваючий та систематичний характер, розкриваючи свідоме нехтування обов`язками. Слід чітко розмежовувати винне ухилення від виконання батьківських обов`язків від ситуацій, зумовлених об`єктивними чинниками чи складними життєвими обставинами, які не залежать від волі батьків і самі по собі не утворюють складу правопорушення. 
Суб`єктивна сторона правопорушення за частиною першою статті 184 КУпАП характеризується наявністю вини у формі умислу (прямого чи непрямого), коли особа усвідомлює протиправний характер своєї бездіяльності та передбачає її наслідки. Вчинення чи невчинення дій через необережність або через тимчасову відсутність умов виключає притягнення особи до адміністративної відповідальності за ухилення у розумінні статті 184 КУпАП. 
У матеріалах даної справи відсутні будь-які докази систематичного ухилення ОСОБА_1 від виконання виховних обов`язків, відсутні негативні характеристики щодо неї як матері чи докази асоціального способу життя. Також поліцією не відібрано та не надано пояснень самої неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , 2013 року народження. Зафіксоване разове твердження про «невідповідний санітарний стан» без опису конкретної небезпеки для життя чи здоров`я дитини та без залучення актів обстеження житлово-побутових умов органами опіки не є належним доказом ухилення від виховання.
Відповідно до принципу презумпції невинуватості, закріпленого у статті 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, а обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії») суд не має права самостійно змінювати чи доповнювати фабулу обвинувачення, викладену в протоколі, або самостійно відшукувати докази винуватості, оскільки це порушує принцип безсторонності та незалежності суду за статтею 6 Конвенції.
Таким чином, оскільки протокол про адміністративне правопорушення не містить опису об`єктивної та суб`єктивної сторін діяння, а належні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків у матеріалах справи відсутні, висновок місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення є передчасним та помилковим.
З огляду на обставини, встановлені під час апеляційного розгляду, за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 травня 2026 року. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 травня 2026 року скасувати.
Провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. П. Євграфова