Справа № 294/2152/25	  	Головуючий у 1-й інст. Шакалов А. В.	
Категорія 17	  	Доповідач Бондар  О.О.	

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2026 року	м. Житомир	

Житомирський апеляційний суд у складі колегії суддів: Бондар О. О. (суддя-доповідач), Шевчук А. М., Павицька Т. М.,
за участі секретаря судового засідання Могилевець В.С.
представника відповідача Адаменко Т.С.
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі
апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє представник – адвокат Адаменко Тетяна Станіславівна, на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2026 року, ухвалене у складі головуючого судді Шакалова А. В. у селищі Романів
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання нечинним обтяження на майно
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
1. 30 грудня 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Чуднівського районного суду Житомирської області з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк (далі – відповідач, АТ КБ «ПриватБанк») про визнання нечинним обтяження на майно.
2. Позивач просив визнати нечинним обтяження у вигляді застави рухомого майна - автомобіля марки MITSUBISHI GRANDIS, VIN (№ кузова) – НОМЕР_1 , рік випуску – 2005, колір – чорний, зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 29.12.2022 за № 30242547 на підставі договору застави серії та номер ZRZ0AA000052771 від 04.03.2008.

Рух справи в суді першої інстанції 
3. Чуднівський районний суд Житомирської області розпорядженням від 13.01.2026 передав справу на розгляд Романівського районного суду Житомирської області у зв`язку з неможливістю утворити склад суду для розгляду справи відповідно до частини 2 статті 24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
4. 20 січня 2026 року Романівський районний суд Житомирської області постановив ухвалу про відкриття провадження у справі.

Короткий зміст оскарженого рішення суду першої інстанції
5. 17 квітня 2026 року Романівський районний суд Житомирської області ухвалив рішення про задоволення позову та визнав нечинним обтяження у вигляді застави рухомого майна відносно автомобіля марки MITSUBISHI GRANDIS, VIN (№ кузова) — НОМЕР_1 , рік випуску — 2005, колір — чорний, зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 29.12.2022 за № 30242547 на підставі договору застави серії та номер ZRZ0AA000052771 від 04.03.2008. Також суд стягнув на користь позивача судові витрати.
6. Рішення мотивовано тим, що позивач придбав автомобіль за відплатним договором за відсутності будь-яких записів про обтяження у Державному реєстрі на дату придбання; позивач є добросовісним набувачем у розумінні статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» і статті 388 Цивільного кодексу України; обтяження, зареєстроване після набуття позивачем права власності, є нечинним щодо позивача як третьої особи; відповідач не надав жодного належного доказу на спростування доводів позову.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги 
7. Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та 08 травня 2026 року подав апеляційну скаргу до Житомирського апеляційного суду через електронний кабінет підсистеми ЄСІКС «Електронний суд», яка надійшла 11.05.2026.
8. В апеляційній скарзі просив: «рішення Романівського районного суду Житомирської області від 17.04.2026 року у справі № 294/2152/25 – скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання нечинним обтяження на майно – відмовити в повному обсязі. Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги».
9. В апеляційній скарзі відповідач посилається на незаконність рішення суду першої інстанції та порушення судом норм процесуального права під час його ухвалення.
10. На обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд першої інстанції задовольнив позов за відсутності належних підстав, оскільки позивачем обрано неефективний спосіб захисту. Крім того, відповідач не погоджується з висновком суду щодо добросовісності позивача, вважає, що суд вирішив питання про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, а також неправильно застосував норми матеріального права та не врахував релевантні правові висновки Верховного Суду.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
11. 26 травня 2026 року позивач надіслав до Житомирського апеляційного суду через електронний кабінет підсистеми ЄСІКС «Електронний суду» відзив на апеляційну скаргу.
12. У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Романівського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2026 року – без змін.
13. На обґрунтування своїх заперечень зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не підтвердженні належними та допустимими доказами і не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
14. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2026 визначено склад суду для розгляду справи № 294/2152/25: Бондар О. О. (суддя-доповідач), Шевчук А. М., Борисюк Р. М..
15. Ухвалою від 15 травня 2026 року Житомирський апеляційний суд відкрив апеляційне провадження у справі.
16. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.06.2026 змінено склад суду для розгляду справи № 294/2152/25, а саме суддю: Борисюка Р.М. замінено на суддю Павицьку Т. М. 
17. Після проведення підготовчих дій Житомирський апеляційний суд ухвалою від 03 червня 2026 року призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи на 13 липня 2026 року о 10.00.

Мотивувальна частина

Позиції учасників справи в апеляційному суді
18. В судовому засіданні представник відповідача Адаменко Т.С. просила задовольнити апеляційну скаргу та скасувати оскаржене рішення з підстав, що вказані в апеляційній скарзі.
19. Позивач 01 липня 2026 року надіслав через електронний кабінет заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи.

Обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій 
20. 21 жовтня 2015 року позивач придбав транспортний засіб MITSUBISHI GRANDIS, VIN НОМЕР_1 , рік випуску - 2005, колір - чорний (далі – автомобіль). 
21. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 з 21.10.2015 власником автомобіля зареєстрований ОСОБА_1 ..
22. Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 100277361 від 18.11.2025, щодо вказаного автомобіля зареєстроване приватне обтяження - застава рухомого майна. 
23. Це обтяження зареєстроване 29 грудня 2022 року за №30242547. Підстава реєстрації – договір застави, серія та номер ZRZ0АА000052771, виданий 04.03.2008, видавник: ЗАТ КБ «ПриватБанк». Боржник – ОСОБА_2 
24. 19 листопада 2025 року позивач звернувся до відповідача з заявою про зняття обтяження (заборони відчуження) з належного йому транспортного засобу. У заяві зазначив, що придбав автомобіль у 2015 році і на момент його придбання будь-які обтяження щодо цього майна були відсутні. Посилаючись на необхідність забезпечення належної реалізації своїх прав як власника майна, просив зняти обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.
25. Листом від 04 грудня 2025 року відповідач відмовив у задоволенні зазначеної заяви пославшись на наявність заборгованості за кредитним договором, виконання зобов`язань за яким забезпечено заставою спірного автомобіля. Також відповідач зазначив в листі, що вирішення цього питання можливе в судовому порядку.

Позиція апеляційного суду 
26. Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
27. Апеляційний суд заслухав суддю-доповідача, вивчив матеріали справи, перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення з огляду на таке.

Оцінка висновків суду першої інстанцій 
28. Рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. ( частини 1 – 5 статті 263 ЦПК України).
29. Апеляційний суд уважає, що рішення суду першої зазначеним вимогам відповідає, та робить такі висновки.
30. Спір між сторонами виник з приводу здійснення та захисту права власності на рухоме майно у зв`язку з наявністю зареєстрованого обтяження такого майна.
31. Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
32. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
33. Згідно з частинами 1, 2, 3, 7 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
34. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (частини 1 та 2 статті 321 ЦК України).
35. Встановивши, що на момент придбання позивачем спірного транспортного засобу відомості про його обтяження у відповідному державному реєстрі були відсутні, а позивач з 21 жовтня 2015 року відкрито та безперервно ним користується, суд першої інстанції обґрунтовано визнав його добросовісним набувачем та правильно виходив із того, що наявність неврегульованих боргових зобов`язань між відповідачем і третьою особою не може бути підставою для обмеження права власності позивача.
36. Такий висновок суду відповідає нормам матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін та узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду щодо вирішення спорів цієї категорії.
37. Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, визначає Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» ( далі – Закону).
38. Згідно зі статтею 3 цього Закону обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов`язує виникнення прав і обов`язків щодо рухомого майна.
39. Відповідно до частини 1 статті 10 Закону в разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. 
40. Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на наявність обтяження спірного транспортного засобу, яке згідно відомостей Державного реєстру (арк. справи 23) зареєстроване 29.12.2022, тобто через 7 років після придбання автомобіля позивачем.
41. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12 ЦПК України).
42. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування ( частина 2 статті 78 ЦПК України).
43. Апеляційний суд уважає, що суд першої інстанції вмотивовано відхилив посилання відповідача на реєстрацію обтяження спірного транспортного засобу 29 грудня 2022 року та на заочне рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 06 березня 2012 року, як на докази збереження обтяження щодо автомобіля для позивача, оскільки єдиним належним доказом збереження обтяження для нового власника рухомого майна згідно закону є наявність у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про таке обтяження на момент набуття ним права власності на відповідне майно. 
44. Натомість відповідач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження існування зареєстрованого обтяження щодо спірного транспортного засобу станом на дату його придбання позивачем. Тому ні реєстрація обтяження 29 грудня 2022 року, ні наявність судового рішення щодо боржника не можуть свідчити про збереження такого обтяження для позивача або спростовувати його статус добросовісного набувача.
45. Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції, з висновками якого апеляційний суд погоджується, правильно визначився з характером спірних правовідносин, встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, та з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оцінка аргументів, викладених у апеляційній скарзі
46. Першим та основним доводом апеляційної скарги є посилання відповідача на неефективність обраного позивачем способу захисту, на чому він наполягав і під час розгляду справи судом першої інстанції. На переконання апелянта, вказане є достатньою та самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, що безпідставно не враховано судом першої інстанції.
47. Суд апеляційної інстанції з таким аргументом не погоджується з огляду на таке.
48. Суд першої інстанції правильно посилався на те, що за змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
49. Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
50. Верховний Суд неодноразово зазначав, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17.
51. В кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень, тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог, але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених процесуальним законодавством. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20).
52. Встановивши, що зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна приватне обтяження у вигляді заборони відчуження є єдиною обставиною, яка перешкоджає позивачу вільно здійснювати належне йому право власності на транспортний засіб, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимога про визнання такого обтяження нечинним є ефективним способом захисту, оскільки її задоволення усуває відповідні обмеження щодо розпорядження майном.
53. Так за змістом частини 5 статті 41 Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.
54. Посилання відповідача на правові позиції Верховного Суду та доводи про те, що вимога про «визнання нечинним» не призводить до припинення матеріального правовідношення (застави) та не є підставою для автоматичного очищення реєстру в розумінні Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», оскільки позивач не заявляв вимог про припинення застави, суд апеляційної інстанції відхиляє. Такі посилання суперечать статті 12 вказаного Закону.
55. Відповідно до частин 1, 2 статті 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» взаємні права та обов`язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом. Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. 
56. За обставин, коли позивач не перебуває у зобов`язальних правовідносинах з відповідачем, не був стороною договору застави, на момент купівлі спірного автомобіля в Державному реєстрі були відсутні записи про обтяження цього майна, пред`явлення ним позову, який спрямований на усунення перешкод у користуванні майном у спосіб визнання нечинним обтяження такого майна є ефективним способом захисту і відповідає характеру спірних правовідносин сторін.
57. Схожі висновки викладені, зокрема, у пункті 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17.
58. Правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та надавати оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанова від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц).
59. Доводи апеляційної скарги щодо неправильності висновку суду першої інстанції про добросовісність позивача колегія суддів відхиляє як такі, що суперечать статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якою прямо визначено умову визнання набувача добросовісним і в цій справі встановлено, що відносно позивача ця умова дотримана, протилежного відповідач належними та допустимими доказами не довів, про що апеляційний суд зазначив в пунктах 34 – 44 цієї постанови.
60. З аргументом відповідача про прийняття судом рішення про права, свободи та інтереси (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі в справі, суд апеляційної інстанції погодитись не може, рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки такої особи. 
61. Оскаржене рішення не містить висновків щодо прав та обов`язків боржника за кредитним договором ОСОБА_2 . Навпаки, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що правовідносини відповідача з третіми особами не входять до предмета доказування у цій справі, оскільки позов подано власником майна про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження ним, а позивач не перебуває у будь-яких правовідносинах ні з відповідачем, ні з боржником.
62. Відповідно до частини 3 статті 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач, права якого порушені діями боржника, має право вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.
63. Перекладення на позивача тягаря наслідків невиконання боржником своїх кредитних зобов`язань та реалізації банком своїх прав як обтяжувача за договором застави є непропорційним втручанням у право власності позивача, що не узгоджується з гарантіями, передбаченими статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
64. Статтею 374 ЦПК України визначені повноваження апеляційного суд за результатами розгляду апеляційної скарги.
65. Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
66. Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, які є наслідком повного та всебічного встановлення обставин справи, правильного тлумачення та застосування норм матеріального права із дотримання норм процесуального права, апеляційний суд уважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення – без змін. 

Висновки щодо розподілу судових витрат
67. Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
68. Оскільки за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишається без змін, а апеляційна скарга – без задоволення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.
69. Керуючись статтями 141, 259, 268, 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Житомирський апеляційний суд

УХВАЛИВ:

1.Відмовити у задоволенні апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», в інтересах якого діє представник – адвокат Адаменко Тетяна Станіславівна.

2.Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 17 квітня 2026 року у справі № 294/2152/25 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. 
Постанова апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Підстави, строк, порядок касаційного оскарження, а також вимоги до форми і змісту касаційної скарги визначенні статтями 389 – 392 ЦПК України.

Судді 
О. О. Бондар (головуючий) 

А. М. Шевчук

Т. М. Павицька

Повний текст судового рішення складено 13 липня 2026 року.