Справа № 349/946/26 
Провадження № 2/349/753/26

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
16 вересня 2026 року м. Рогатин
Рогатинський районний суд Івано-Франківської області 
в складі головуючого судді Гаврилюк О.О.
з участю секретаря судового засідання Гошко І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження в порядку заочного цивільну справу №349/946/26 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
У червні 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр»,інтереси якого представляє Медведєва Н.О., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором .
В обгрунтування позову зазначено, що 08 грудня 2025 року між ТОВ «Споживчий центр» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №08.12.2025-100001956 за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 1500,00 грн, строком на 154 дні. Відсоткова ставка - фіксована, встановлена у розмірі 1 %, яка застосовується протягом всього строку на який надано кредит. Також сторонами погоджено розмір комісії за надання кредиту - 7 % від суми кредиту, що становить 105,00 грн., комісію за обслуговування кредиту - - 105 грн. у кожному з двох чергових періодів.
08 грудня 2025 року між сторонами укладено додатковий договір відповідно до якого за ініціативою позичальника збільшено суму кредиту до 4500,00 грн., комісія - 7%, що становить 210,00 грн., комісія за обслуговування - 315,00 грн. починаючи з чергового періоду, наступного за першим черговим періодом. Дата повернення кредиту - 10 травня 2026 року
Зазначає, що ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надало позичальнику кредит у розмірі 4500,00 грн, що підтверджується довідками ТОВ "Універсальні платіжні рішення". 
Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 15 615 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 4500,00 грн , заборгованості за відсотками в розмірі 5670,00 грн, комісії за надання кредиту в розмірі 315,00 грн., комісії за обслуговування кредитної заборгованості - 630,00 грн., та відсотків, нарахованих за ст.625 ЦК України в сумі 1500,00 грн.
Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на його користь вище зазначену заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн. та в сумі 127,38 грн. пов`язані з надсиланням відповідачу позовної заяви з додатками.
Відповідач ОСОБА_1 не подав відзив на позов.
Ухвалою судді Рогатинського районного суду Івано-Франківської області від 23 червня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, з ініціативи суду розгляд справи вирішено проводити в судовому засіданні з викликом сторін.

У судове засідання представник позивача не з`явилася, просила справу розглядати за відсутності представника позивача.
Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №2912089 від 22 червня 2026 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 02 грудня 2020 року знятий з реєстрації за адресою АДРЕСА_1 .
За змістом ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування) чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідач повторно не з`явився в судове засідання, хоча про день, час і місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку 
Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився повторно, відзиву на позовну заяву не подав, суд провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223,280 ЦПК України.
У зв`язку з тим, що особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Судом встановлено наступні обставини справи.
08 грудня 2025 року відповідач ОСОБА_1 підписав пропозицію позивача ТОВ «Споживчий центр» укласти електронний кредитний договір (оферту) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», та надав позивачу заявку, яка є невід`ємною частиною цієї пропозиції з якою він ознайомився в цей же день за посиланням htpp://sgroshi.com.ua/ua/informaciya-o-kompanii згідно ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».
08 грудня 2025 року відповідач одноразовим ідентифікатором для підписання кредитного договору Е568 підписав відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №08.12.2025-100001956, який є частиною електронного кредитного договору, укладеного у порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». 
При укладенні цього кредитного договору ОСОБА_1 було пройдено ідентифікацію шляхом використання Системи ВаnkID Національного Банку України, під час якої з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних було забезпечено однозначне встановлення фізичної особи.
Відповідно до умов кредитного договору №08.12.2025-100001956 від 08 грудня 2025 року, сторони погодили наступні умови кредитування: дата видачі кредиту - 08 грудня 2025 року; сума кредиту - 1500,00 грн; строк, на який надається кредит 154 дні з дати його надання; дата повернення кредиту - 10 травня 2026 року; процентна ставка - фіксована незмінна у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит; комісія за надання кредиту - 7 % від суми кредиту, що дорівнює 105,00 грн. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 105 ,00 грн. у кожному з 2 чергових періодів. У кредитному договорі зазначено реквізити належного позичальнику електронного платіжного засобу для надання коштів 4441-11ХХ-ХХХХ-7581. Також умовами кредитного договору встановлено та погоджено графік платежів у розмір яких входять сума кредиту, відсотки та комісії.
08 грудня 2025 року позичальник підписав пропозицію про укладення додаткового договору до кредитного договору одноразовим ідентифікатором К135. За умовами додаткової угоди сума кредиту з дати укладення цього додаткового договору становить 4500,00 грн. Кредитодавець зобов`язався надати позичальнику другий транш у розмірі 3000,00 грн. на електронний платіжний засіб для надання коштів 4441-11ХХ-ХХХХ-7581. Строк на який надається кредит (другий транш) - 154 дні з дати його надання, комісія за надання 2 траншу - 7% від суми другого траншу і становить 210 ,00 грн., комісія за обслуговування - 315,00 починаючи з чергового періоду, наступного за першим черговим періодом.
Видача кредитних коштів підтверджується листами ТОВ «Універсальні платіжні рішення»№1912-1506, №1913-1506 від 15 червня 2026 року, згідно яких успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта, а саме: 08 грудня 2025 року о 19 год. 17 хв. 22 сек в сумі 1500,00 грн, номер карти НОМЕР_1 , номер транзакції в системі іPay.ua - 943117158, призначення платежу: видача за договором кредиту №08.12.2025-100001956 ; 08 грудня 2025 року о 19 год. 28 хв. 56 сек в сумі 3000,00 грн, номер карти НОМЕР_1 , номер транзакції в системі іPay.ua - 943125230, призначення платежу: видача за договором кредиту №08.12.2025-100001956 
ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі згідно умов договору.
Відповідач зобов`язувався повернути кредит, сплатити відсотки за користування, виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором, однак свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість за кредитним договором.
З розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором №08.12.2025-100001956 від 08 грудня 2025 року станом на 12 червня 2026 року встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором становить 15 615,00 грн, з яких: основний борг - 4500,00 грн, відсотки - 5670,00 грн, комісія - 945,00 грн, відсотки за ст.625 ЦК України - 4500,00 грн.
Між сторонами виник спір щодо укладення кредитного договору, належного виконання його умов та непогашення відповідачем заборгованості за цим договором.
За ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у тому числі електронних, а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України "Про електронну комерцію".
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію").
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачають, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч.8 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
За ст.12 Закону України "Про електронну комерцію", якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За матеріалами справи встановлено, що 08 грудня 2025 року відповідач ОСОБА_1 підписав заявку про приєднання до пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), та підписав відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 08.12.2025-100001956, а також підписав відповідь позичальника про прийняття пропозиції про укладення додаткового договору.
Цими документами визначено, що заявка на отримання споживчого кредиту та відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору складають кредитний договір. Відповідач підтвердив, що ознайомився з примірниками вказаних документів, що складають договір, та зобов`язався виконувати його умови.
Зі змісту кредитного договору, додаткового договору вбачається, що його підписано позичальником ОСОБА_1 електронними підписами - одноразовими ідентифікаторами Е568, К135, що відповідає вимогам статтей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
У кредитному договорі сторони погодили умови кредитування, зокрема розмір кредиту, відсоткову ставку за користування кредитом, розмір комісій, відповідальність за порушення умов договору.
Після підписання кредитного договору, додаткового договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у позивача виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання кредитних коштів, та повернути кредит.
Між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.
На підставі наведеного суд дійшов висновку про доведеність виконання ТОВ «Споживчий центр» зобов`язання з надання ОСОБА_1 кредиту в загальній сумі 4500,00 грн, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок НОМЕР_1 , зазначений ним у кредитному договорі і на який було переаховано кредитні кошти. Відповідачем не спростовано належності йому цього карткового рахунку, чи ненадходження кредитних коштів в сумі 4500,00 грн. на картковий рахунок.
З розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором   встановлено, що відповідач порушив умови укладеного кредитного договору щодо погашення кредиту та відсотків за його користування, відповідно до умов кредиту.
Доказів погашення тіла кредиту матеріали справи не містять, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту у сумі 4500,00 грн.
Щодо нарахування відсотків за користування кредитом.
За змістом ст.10561 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно умов кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 4500,00 грн, строком на 154 дні, з кінцевим терміном повернення - 10 травня 2026 року. Процентна ставка «фіксована» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надано кредит.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23 квітня 2024 року не більше 1,5%, а з 21 серпня 2024 року не більше 1%. Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства.
Судом встановлено, що договір між сторонами укладено 08 грудня 2025 року, відсотки за користування кредитом позивачем нараховано за період з 08 грудня 2025 року по 10 травня 2026 року, тобто в межах строку кредитування, встановленого договором, та за відсотковою ставкою 1% та 0,5%, тобто в межах визначених Законом України «Про споживче кредитування» .
Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо сплати відсотків за користування кредитом теж не виконав, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по нарахованих відсотках за користування кредитом в сумі 5670,00 грн..
Щодо стягнення заборгованості по комісії у розмірі за надання кредиту в сумі 315 грн. (105,00 грн.+210,00 грн.), то необхідно зазначити, що згідно правової позиції, яку висловила Велика Палати Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 , що відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. 
Тобто, Велика Палата Верховного Суду зробила висновок щодо правомірності встановлення у кредитному договорі комісії за розрахунково-касове обслуговування.
У п.7 Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №08.12.2025-100001956  (кредитної лінії) передбачено, що комісія пов`язана з наданням кредиту - 7% від суми кредиту та становить 105 грн. Комісія нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, у відповіді позичальника про прийняття пропозиції щодо укладення додаткової угоди передбачено, що комісія становить 7% від суми другого траншу , що дорівнює 210,00 грн.
Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо сплати комісій не виконав, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з нього комісії в сумі 315,00 грн. (1500,00 грн. Х7% =105,00 грн.; 3000,00 грн.Х7%= 210,00 грн.; 105,00+210,00= 315,00 грн.).
Щодо стягнення комісії за обслуговування кредиту.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно з частиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У п.9 Договору зазначено, що щомісячна комісія за обслуговування кредиту нараховується 105,00 грн. у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, уп.1.4 додаткового договору - 315,00 грн. починаючи з чергового періоду, наступного за першим черговим періодом.
Враховуючи, що позивач не надав доказів надання відповідачу послуг, зазначених у п.9 Договору, то заявлена позивачем вимога по стягнення 630,00 грн. комісії за обслуговування кредиту не підлягає до задоволення.
Щодо стягнення заборгованості за відсотками річних нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України.
За частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проценти встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. 
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.
Згідно Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», що набрав чинності 17 березня 2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, за змістом якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тобто, п. 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України виключено можливість нарахування сум за ст. 625 ЦК України з 24 лютого 2022 року.
Зазначена позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі №206/2984/23.
Таким чином відповідач звільняється від обов`язку сплати відсотків річних на підставі ст.625 ЦК України у період дії в Україні воєнного стану, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 1500,00 грн. відсотків, нрахованих за ст.625 ЦК України не підлягають до задоволення.
Загальний розмір заборгованості за кредитним договором №08.12.2025-100001956 від 08 грудня 2025 року, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 10485,00 грн, з яких: основний борг – 4500,00 грн, відсотки за користування кредитом – 5670,00 грн., комісія за надання кредиту – 315,00 грн .
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовна заява подана через систему «Електронний суд» та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір позивачем сплачено з застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2 662,40 грн, та підтверджується платіжною інструкцією № СЦ00116444 від 17 червня 2026 року .
Враховуючи часткове задоволення судом позовних вимог на суму  10485,00 грн, що становить 67,15 % від ціни позову (10485,00 грн х 100% :15615,00 грн.), тому розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 1787,80 грн ( 2662,40 грн х 67,15 % : 100 %) .
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 4 частини 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Дослідивши надані позивачем докази направлення відповідачу поштовою службою "Е-Пост" позовної заяви з додатками, а саме квитанцію №2088488 від 28 травня 2026 року, де загальна вартість послуги становить 127,38 грн., суд дійшов висновку, що зазначені витрати є судовими витратами, оскільки вони понесені позивачем у зв`язку з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи, а тому підлягають відшкодуванню.
Керуючись  ст. 141, 263-265, 280-284 ЦПК України,
ухвалив:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» заборгованість за кредитним договором № 08.12.2025-100001956 від 08 грудня 2025 року в розмірі 10 485,00 грн, яка складається з заборгованості за основним боргом в розмірі 4500,00 грн , заборгованості за відсотками в розмірі 5670,00 грн., заборгованістю за комісією за наданя кредиту в розмірі 315,00 грн .
У задоволенні позовної вимоги про стягнення відсотків за ст.625 ЦК України в сумі 1500,00 грн., додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості в сумі 630,00 грн. - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» судові витрати в розмірі 1915,18 грн., з яких 1787,80 грн судового збору, 127,38 грн. витрат, пов`язаних з відправленням поштової кореспонденції.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Заочне рішення може бути переглянуте Рогатинським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: вул. Саксаганського,133А, м. Київ, код ЄДРПОУ 37356833.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Повний текст рішення складено 16 вересня 2026 року.
Суддя О.О.Гаврилюк