ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2026 року 
м. Київ

Справа № 902/869/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Власова Ю. Л. - головуючого, Бенедисюка І. М., Малашенкової Т. М.,

розглянув у порядку письмового провадження заяву Фізичної особи-підприємця Погосян Анни
про ухвалення додаткового рішення
у справі № 902/869/25
за касаційною скаргою першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду 
від 21 квітня 2026 року (колегія суддів: Павлюк І. Ю., Розізнана І. В., Тимошенко О. М.)
за позовом виконувача обов`язків керівника Гайсинської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби
до: Фізичної особи-підприємця Погосян Анни,
Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Антимонопольний комітет України,
про визнання договору недійсним та стягнення 11 417 752,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Верховний Суд постановою від 02 липня 2026 року у справі № 902/869/25 касаційну скаргу першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури (далі - прокуратура) залишив без задоволення, а постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 21 квітня 2026 року залишив без змін.

2. Супровідним листом Верховного Суду від 07 липня 2026 року матеріали справи № 902/869/25 повернуті до Господарського суду Вінницької області.

3. Фізична особа-підприємець Погосян Анна (далі - ФОП Погосян, відповідач 1, заявник) 07 липня 2026 року о 17:45 звернулася через систему "Електронний суд" до Верховного Суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу за наслідками розгляду справи № 902/869/25 у Верховному Суді, в якій просить стягнути з Рівненської обласної прокуратури на користь ФОП Погосян витрати на професійну правничу допомогу у сумі 42 600 грн.

4. Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 07 липня 2026 року для розгляду зазначеної заяви визначено колегію суддів у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Булгакова І. В., Малашенкова Т. М.

5. Вказана заява була передана судді-доповідачу на розгляд 27 липня 2026 року після виходу з відпустки.

6. Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 28 липня 2026 року 
№ 32.2-01/1263 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 902/869/25 у зв`язку з відпусткою судді Малашенкової Т.М.

7. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 липня 2026 року справу № 902/869/25 передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Бенедисюк І. М., Булгакова І. В.

8. Ухвалою Верховного Суду від 30 липня 2026 року матеріали справи № 902/869/25 витребувані з Господарського суду Вінницької області.

9. Витребувані матеріали справи № 902/869/25 надійшли до Верховного Суду 11 серпня 2026 року.

10. Розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 12 серпня 2026 року № 32.2-01/1435 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 902/869/25 у зв`язку з відпусткою судді Булгакової І. В.

11. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 серпня 2026 року справу № 902/869/25 передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Власов Ю. Л. - головуючий, Бенедисюк І. М., Малашенкова Т. М.

12. Верховний Суд ухвалою від 12 серпня 2026 року прийняв до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи заяву ФОП Погосян про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу у справі № 902/869/25 та вказав про надання прокуратурі можливості подати заперечення на відповідну заяву у строк до 18 серпня 2026 року включно. Вказана ухвала була отримана учасниками справи через систему "Електронний суд" 13 серпня 2026 року.

13. Заперечення на вказану заяву про зменшення розміру витрат відповідача 1 на професійну правничу допомогу від учасників справи до Суду не надходило.

14. Розглянувши заяву ФОП Погосян та дослідивши матеріали цієї справи, Верховний Суд зробив такі висновки.

15. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, Кодекс) суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

16. Як убачається з матеріалів справи, у відзиві на касаційну скаргу 
ФОП Погосян повідомила про орієнтовну суму судових витрат на професійну правничу допомогу (42 600 грн), які очікує понести в суді касаційної інстанції, докази фактичного розміру яких подасть протягом п`яти днів після ухвалення рішення Суду та просила судові витрати покласти на Рівненську обласну прокуратуру.

17. Частиною восьмою статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

18. Перевірка поданих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

19. На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу ФОП Погосян у межах строку, передбаченого частиною восьмою статті 129 ГПК України, подала до Верховного Суду копії: детального опису робіт від 07 липня 2026 року (далі - детальний опис робіт); акта 2 приймання-передачі наданих послуг від 07 липня 2026 року (далі - акт приймання-передачі послуг); рахунку від 07 липня 2026 року (далі - рахунок); платіжної інструкції від 07 липня 2026 року (далі - платіжна інструкція). Між тим до заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомог ФОП Погосян додала квитанції про доставку документів до зареєстрованих електронних кабінетів користувачів ЄСІКС, а саме: Вінницької обласної прокуратури; Рівненської обласної прокуратури; Північного офісу Держаудитслужби (далі - Держаудитслужба); Ладижинської міської ради Гайсинського району Вінницької області (далі - Рада); Антимонопольного комітету України, що свідчить про дотримання заявником частини дев`ятої статті 80 ГПК України. Крім того, матеріали справи містять копії: договору про надання правової допомоги від 13 січня 2026 року № 1 (далі - договір правової допомоги), укладеного між Фізичною особою-підприємцем, адвокатом Слободянюком Миколою Володимировичем (далі - адвокат Слободянюк М. В.) та ФОП Погосян; ордера на надання правничої допомоги від 14 січня 2026 року серії АВ 1264869; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 27 травня 2022 року серії ВН 000906, виданого на ім`я Слободянюка М. В.

20. Верховний Суд вважає можливим здійснити перевірку наданих ФОП Погосян доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції та надати їм оцінку, зважаючи на те, що відповідач 1 заявив про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у порядку, межах та строк, які визначені чинним законодавством, зокрема, частиною восьмою статті 129 ГПК України, та дотримався вимог, передбачених статтями 124, 126, 129 ГПК України.

21. Згідно з положеннями частини третьої статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

22. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу відповідно до частини третьої статті 126 ГПК України, як зазначено вище ФОП Погосян надала копії: договору правової допомоги, детального опису робіт, акта приймання-передачі послуг, рахунка та платіжної інструкції, та просила стягнути з Рівненської обласної прокуратури витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем 1 у зв`язку з розглядом цієї справи у суді касаційної інстанції, у сумі 42 600 грн.

23. Згідно з частиною п`ятою статті 129 ГПК під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

24. Розглядаючи заяву ФОП Погосян, Суд враховує, що предметом розгляду у цій справі є позов прокуратури, поданий в інтересах держави в особі Держаудитслужби про визнання недійсним договору підряду на капремонт, укладеного між Радою та ФОП Погосян, а також стягнення з останньої на користь Ради 11 417 752,63 грн з подальшим стягненням цієї суми з Ради в дохід держави.

25. Предметом касаційного перегляду у цій справі була постанова суду апеляційної інстанції, якою рішення місцевого суду про задоволення позову прокуратури скасоване, а у задоволені позову прокуратури відмовлено.

26. У матеріалах справи міститься, зокрема, відзив ФОП Погосян на касаційну скаргу, підписаний представником відповідача 1 (адвокатом Слободянюком М. В.), в якому останній заперечував проти доводів скаржника та просив Суд відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувану постанову апеляційного господарського суду залишити без змін.

27. Верховний Суд ухвалою від 08 червня 2026 року відкрив касаційне провадження у справі № 902/869/25 за касаційною скаргою прокуратури та призначив розгляд касаційної скарги на 02 липня 2026 року.

28. У судовому засіданні, яке відбулося 02 липня 2026 року у місті Києві, інтереси ФОП Погосян у суді касаційної інстанції представляв адвокат Слободянюк М. В. на підставі ордера на надання правничої допомоги, який міститься в матеріалах цієї справи.

29. Суд, під час визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, зазначає, що представник ФОП Погосян брав участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

30. Колегія суддів касаційної інстанції також виходить з того, що чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

31. За змістом частини четвертої статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

32. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).

33. Водночас у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи (близькі за змістом висновки сформовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

34. У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

35. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною п`ятою статті 129 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).

36. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто це є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

37. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). А в рішенні ЄСПЛ у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

38. До того ж у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123-130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

39. Таким чином, вирішуючи заяву / клопотання сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної в них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

40. Такі докази відповідно до частини першої статті 86 ГПК України суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

41. В силу положень статті 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 73, 75-79 ГПК України.

42. Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що надані ФОП Погосян докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в цілому у сукупності відповідають вимогам статей 73, 75-79 ГПК України, є належними і допустимими. Суд враховує дати документів, які надані на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, ураховуючи правову природу цих документів, умов договору правової допомоги, сутність представництва у суді.

43. Вирішуючи питання про відшкодування витрат ФОП Погосян на професійну правничу допомогу, Верховний Суд звертається до критеріїв, зазначених вище, та вказує, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

44. Верховний Суд виходить з того, що з детального опису робіт, на підставі якого сторонами договору правової допомоги підписаний акт приймання-передачі послуг, вбачається, що ФОП Погосян самозайнятим адвокатом Слободянюком М. В. надані такі послуги (виконані такі роботи): - участь в судових засіданнях (згідно з журналом судових засідань у матеріалах справи) 02.07.2026; - під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (згідно з матеріалами справи): 09.06.2026 - консультації і роз`яснення клієнту з правових питань; 23.06.2026 - підготовка та направлення відзиву на касаційну скаргу; 23.06.2026 - підготовка та направлення клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, внесення даних РНОКПП до додаткових відомостей про учасника справи, ознайомлення з матеріалами справи; - під час ознайомлення з матеріалами справи (згідно з матеріалами справи): 01.07.2026.

45. Водночас, Суд враховує, що: правова позиція відповідача 1 з першої інстанції є сталою і не зазнавала змін протягом розгляду справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося; судове засідання у цій справі проведене у касаційному суді лише один раз (02 липня 2026 року), в якому представник відповідача 1 - адвокат Слободянюк М. В. брав участь у режимі відеоконференції. А тому, на переконання колегії суддів Верховного Суду, сума гонорару у 42 600 грн, визначена відповідачем 1 та її адвокатом, є неспівмірною, непропорційною, не є необхідними витратами та у повній мірі не відповідає принципам справедливості, розумності та реальності.

46. Отже, зважаючи на викладене, оцінивши доводи заяви про стягнення судових витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв та їх оцінки, керуючись статтями 2, 123, 80, 73, 75-79, частиною четвертою статті 126, 129 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про стягнення з Рівненської обласної прокуратури на користь ФОП Погосян 21 300 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат, критеріям пропорційності, справедливості, необхідності та розумності їхнього розміру, і ці витрати є співрозмірними з виконаною роботою у суді касаційної інстанції. В іншій частині заяви Суд не покладає такі витрати на Рівненську обласну прокуратуру.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 244, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву Фізичної особи-підприємця Погосян Анни про стягнення судових витрат на правничу допомогу в суді касаційної інстанції задовольнити частково.

2. Стягнути з Рівненської обласної прокуратури на користь Фізичної особи-підприємця Погосян Анни витрати на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції у сумі 21 300 (двадцять одна тисяча триста) грн.

3. У задоволенні іншої частини заяви Фізичної особи-підприємця Погосян Анни про стягнення судових витрат на правничу допомогу в суді касаційної інстанції відмовити.

4. Господарському суду Вінницької області видати відповідний наказ.

5. Додаткова постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Л. Власов

Судді І. М. Бенедисюк

Т. М. Малашенкова