н\п 2-о/490/142/2026 Справа № 490/2860/26

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2026 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Романовій К.Т., за участі позивача,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи– Головне управління Пенсійоного фонду у Миколаївській області , військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення,-
ВСТАНОВИВ:
02.04.2026 року заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець міста Миколаєва та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 2014 року до моменту його зникнення безвісти 19 грудня 2022 року. 2. Визнати такі відносини такими, що мають юридичне значення.
В обгрунтування заяви посилається на те, що юридичне значення встановлення цього факту для заявниці є отримання пільг як члену сім`ї особи яка зникла безвісти відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», внесення відомостей в Реєстр осіб, які мають право на пільги на оплату житлово комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі тощо.
Зазаначає, що з червня 2014 року заявниця з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почали спільно проживати разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу у квартирі ОСОБА_2 за адресою - АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 від фактично шлюбних відносин у нас народилася донька- ОСОБА_3 . 
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , був призваний до лав ЗСУ та перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 . У грудні 2022 року сім`я ОСОБА_4 отримала Сповіщення про те, що ОСОБА_2 зник безвісті 19 грудня 2022 року поблизу населеного пункту Курдюмівка Бахмутського району Донецької області . 24.12.2022 року до ЄДРДР були внесені відомості щодо зникнення безвісти ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя АДРЕСА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_5 , при виконанні бойового завдання в Бахмутському районі Донецької області, під час мінометного обстрілу військами російської федерації за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.І ст.115 КК України, за фактом умисного вбивства ( з позначкою « зниклий безвісти») .
За рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва ,справа № 490/1911/2 від 07.07.2025 року, встановлено факт батьківства ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 і подальшому внесені зміни в актовий запис про народження дитини, де в графі батько зазначено ОСОБА_2 та змінено прізвище дитини на « ОСОБА_4 ».
З 2014 року по 04.10.2022 року заявниця і її цивільний чоловік проживали однією сім`єю, мали спільний бюджет, піклувалися один про одного, виконували права та обов`язки подружжя, утримували і виховували доньку тобто проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка. Сім`я проживала в квартирі за адресою АДРЕСА_2 яка належить на праві спільної приватної власності ОСОБА_2 ,разом утримували спільне майно, робили в ньому ремонт.
Після зникнення чоловіка заявниця двічі зверталась до ПФУ - № 3 м. Миколаєва (сервісний центр) за оформленням соціальних пільг та як представник дитини внести її батька у реєстр пільговиків але їй було відмовлено оскільки вона не є членом сім`ї особи яка зникла безвісти за особливих обставин. Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» передбачено, що близькі родичі та члени сім"ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин - це чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Враховуючи вищезазначену норму позивача , залучено до кримінального провадження 12022091140000192, як потерпілу, оскільки вона спільно проживала та була цивільною дружиною ОСОБА_2 

17.04.2026 року від представника Головне управління Пенсійоного фонду у Миколаївській області надійшли письмові пояснення по суті справи. Просять врахувати при вирішенні справи, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без укладення шлюбу, не може тягти за собою правових наслідків у вигляді призначення пенсії по втраті годувальника. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного суду від 15.03.2017 по справі № 668/11395/15-ц. Враховуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не породжує юридичних наслідків для заявника при вирішенні питання призначення пенсії в разі втрати годувальника.

Від представника зацікавленої особи військової частини НОМЕР_1 пояснення по справі не надходили, в судове засідання не з`явивися,п овідомлявся судом належним чином.
Ухвалою суду від 07.04.2026 року відкрито провадження по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – Головне управління Пенсійного фонду у Миколаївській області про встановлення факту, що має юридичне значення та призначено судове засідання по справі з викликом сторін.
Залучено до участі у даній справі в якості заінтересованої особи військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ  НОМЕР_2 ), АДРЕСА_3 .
Заявник ОСОБА_1 , та її представнки адвокат Кіяновська А.В. в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, просили про задоволення заяви.
Від представника зацікавленої особи УПФУ надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. 
Відповідно до подложень ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
У частинах першій, другій статті 315 ЦПК України передбачено, що суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю, спільний побут, взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
При застосуванні статті 74 СК України важливо врахувати, щоб особи не перебували у будь-якому іншому шлюбі на цей час, а також що між ними склалися усталені відносини, притаманні подружжю.
Для визнання осіб такими, що проживають однією сім`єю, крім факту спільного проживання, важливі також: наявність спільного бюджету, спільного харчування, придбання майна для спільного користування; участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Згідно із пунктом 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Встановлення певних фактів має на меті підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд вправі встановлювати лише такі факти, які за своїми ознаками є юридичними фактами, тобто такими, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності певних прав. Метою встановлення будь-якого факту, що має юридичне значення, є можливість скористатися правом, яке надане заявнику відповідно до чинного законодавства України. Факти неюридичного характеру не підлягають встановленню судом як у позовному, так і непозовному провадженні.
Суд на підставі поданих доказів лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Питання про те, чи має юридичне значення той чи інший факт, із заявою про встановлення якого особа звернулася до суду, вирішується залежно від мети його встановлення (постанова Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22).
Статтею 1 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин" до числа близьких родичів та членів сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, зокрема, віднесено осіб, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі осіб, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Статтею 6 цього Закону визначені права близьких родичів, зокрема, близькі родичі та члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право: на отримання достовірних відомостей про місцеперебування особи, зниклої безвісти за особливих обставин, обставини її загибелі (смерті), місце поховання (якщо воно відоме); на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України; на безоплатну правничу допомогу відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".
Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до Головного управління Пенсійного фонду у Миколаївській області за призначенням пільг зниклого без вісті чоловка ОСОБА_2 , проте отримала лист -відповідь в якому зазначено, що згідно норм чинного законодавства, відсутні підстави для звернення за призначенням пільг за ОСОБА_2 .
Як підтверджується матеріалами справи, 04.10.2022 року ОСОБА_2 , був призваний до лав ЗСУ та перебував на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується Довідкою Міністерства оборони в/ч НОМЕР_1 та Витягом із наказу №263 від 04.10.2022 року із якого вбачається, що ОСОБА_2 , 1991 року народження, який прибув із ІНФОРМАЦІЯ_6 зарахований до списків особового складу військової частини з 05 жовтня 2022 року та призначений на посаду стрільця 2 стрілецького взводу 10 стрілецької роти НОМЕР_3 стрілецького батальйону, де приступив до виконання службових обов`язків з 04.10.2022 року. 
Як вбачається зі сповіщення №258 від 23.12 2022 року, ОСОБА_2 зник безвісті 19 грудня 2022 року поблизу населеного пункту Курдюмівка Бахмутського району Донецької області. 
24.12.2022 року до ЄДРДР внесено відомості щодо зникнення безвісти ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 жителя АДРЕСА_2 , який ІНФОРМАЦІЯ_5 , при виконанні бойового завдання в Бахмутському районі Донецької області, під час мінометного обстрілу військами рф за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, за фактом умисного вбивства ( з позначкою « зниклий безвісти») За вказаним фактом було розпочато досудове розслідування кримінального правопорушення за ч.1 ст.115 КК України, що підтверджується копією витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Згідно витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин від 27.06.2023 року №20230627-1908, 02.06.2023 року ОСОБА_2 набув статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин. 
Батьки зниклого безвісти ОСОБА_2 померли, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_5 , єдиним найближчим родичем відповідача є один із його братів ОСОБА_5 .

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва у справі № 490/1911/25 від 07.07.2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 про визнання батьківства, треті особи - Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), Головне управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області – задоволено.
Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Миколаєва, батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженки м. Миколаєва Миколаївської області, громадянки України 
Зобов`язано Заводський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), внести зміни в актовий запис № 859, складений 04.10.2016 року Заводським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , в якому зазначити наступні відомості: 
- в графі «Батько» вказати « ОСОБА_2 , громадянин України»,
- в графі «Прізвище» змінити з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_4 ».
Також матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 є співвласником квартири АДРЕСА_4 , також є зареєстрвоаним у вказаній квратирі.
Разом з тим, ОСОБА_1 ( згідно копії наданого паспорту) з серпня 2018 року зареєстраована за іншою адресою - АДРЕСА_5 .

Доказами спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявниця зазначає: акт про фактичне проживання від 24.12.2025 року, спільні фото, скріншоти переписок з телефону заявниці, свідчення свідків, квитанції про підтвердження оплати комунальних послуг, договір на проведення ремонтних робіт в квартирі в якій сім`я проживала разом, оплата боргу по виконавчому провадженню ОСОБА_2 заявницею. 
Так, в постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).
Реєстрація місця проживання жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Так само факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу не може бути встановлений лише показаннями свідків та наявністю спільних фотографій за відсутності інших доказів (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2023 року у справі № 543/563/22).
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Надавши належну правову оцінку поданим позивачкою доказам на підтвердження її проживання разом з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2014 року до моменту його зникнення без вісті 19.12.2022 року, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_9 . 
Так, надані заявницею докази у своїй сукупності є недостатніми для встановлення заявленого факту. 
З урахуванням наведених вище принципів оцінки доказів, суд зазначає, що надані ОСОБА_9 акт про сумісне проживання осіб в квартирі ОСББ "старова-4" від 24 грудня 2025 року, спільні світлини з відпочинку ( з яких неможливо встановити дату створення взагалі) , скринштоти листування ( з більшості яких неможоливо встановити дату , зміст яких епреважно стосуються спільної дитини) , договори на проведення певних ремонтних робіт в квартирі ОСОБА_2 , датовані 2017 роком ( адже сам факт зазначення замовником цих робіт ОСОБА_10 не свідчасть про те, що ремонт проводився за спільні кошти та в період спільного постійного проживання , а не просто це була допомога чоловікові , до того ж це відбувалося через короткий проміжок часу після народження спільної дитини) , квитанцій про надходженян коштів за 2024 рік ( взагалі незрозуміло що за кошти, і на підтвердженян чого вони надані), надані квитанції про оплату комунальних послуг за вказаною адресою ( так, особовий рахунок за цією квратирою взагалі оформлений на інших співвласників, крім того датовані 2023 - 2026 р. - тобто після зникнення чоловіка, крім того, в цій квартирі зареєстрована донька ОСОБА_2 , і заявниця, як мати спільної дитини, може за домовленістю з іншими співвласниками там проживати та користуватися його житлом ) - достовірно не свідчать про спільне ведення ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 господарства, наявності у них спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, протягом 8 років.
Суд окремо зазначає, що Акт про проживання, складений сусідами по АДРЕСА_1 , підписи яких засвідчені головою ОСББ "Старова 4", в якому зазначено, що "в квартирі АДРЕСА_4 дійсно проживали разом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , 2016 року народження" - взагалі не зазначено, з якого часу проживали, і що означає " проживали разом в одній квартирі", а отже він не може бути належним та достеменним доказом проживання саме однією сім`єю з усіма притаманними ознаками сім`ї заявниці з ОСОБА_2 .
Також, як стверджує заявник, на підтвердження того, що ОСОБА_2 вважав заявницю своєю дружиною свідчить сповіщення сім`ї, доповідь військової частини, відповідь слідчого, де зазначено заявницю потерпілою особою, цивільною дружиною ОСОБА_2 і що її постановою слідчого у кримінальному провадженні 12022091140000192 залучено як потерпілу, оскільки вона спільно проживала та була цивільною дружиною ОСОБА_12 .
Щодо наданого заявницею сповіщення смі`ї , то, по-перше, воно видано ОСОБА_1 вже 26 січня 2026 року - тобто після набуття законної сили рішенням судупро втсанволення батьківства ОСОБА_2 щодо її доньки, по-друге зі сповіщення , наданого від командування ВЧ НОМЕР_1 , вбачається , що сімейний стан військовослужбовця зазначено "як неодружений" і зазначено про " цивільна дружина ОСОБА_1 " 
Щодо постанови постанови слідчого у кримінальному провадженні 12022091140000192 від 15.01.2025 року за факто зникненнябез вісіи військовслужбовця ОСОБА_2 за озннаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, якою ОСОБА_1 , залучено в якості потерпілої - то в цій Постанові зазначено, що ОСОБА_1 є цивільною дружиною військовослужбовця ОСОБА_13 . Проте, такого поняття як "цивільна дружина 2 не існує в діючому законодавстві України, немає, крім того з цієї постанови не вбачається, що слідчим взагалі встановлювалися дані обставини, а не зазначане про таке за заявою самої ОСОБА_1 ( відповідь на звернення заявника від Бахмутського РВП № 1 від 15.01.2024 року) .
Також заявник в тексті заяви просила викликати в судове засідання свідків, які можуть підтвердити той факт що вона і її цивільний чоловік дійсно проживали разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу ,а саме: ОСОБА_5 , брата цивільного чоловіка заявниці та ОСОБА_14 , сусідку заявниці та її цивільного чоловіка, - проте явку свідків не забезпечили, навіть самі жодного разу в судове засідання не з`явилися.
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду від 3.06.99 №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини першої статті 36 цього кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Разом із тим, нормою статті 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.
До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Наведені правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року у справі № 127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі № 490/6060/15-ц, від15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі № 279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі № 748/897/18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19.
Належними і допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, свідоцтво про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16ц, від 15 липня 2020 року у справі № 524/10054/16.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
В контексті визначення можливих доказів, їх оцінки як достатніх Верховний Суд у постанові від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16-ц також зазначив, що самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
Отже, суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з підстав їх недоведеності, оскільки надані заявницею на підтвердження своїх вимог докази є безпідставним, оскільки факт періодичного спілкування, здійснення покупок, народження дитини - без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю - а тому у задоволенні заяви слід відмовити.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 ЦПК України).
Керуючись статтями 18, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи– Головне управління Пенсійоного фонду у Миколаївській області , військова частина НОМЕР_1 про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Гуденко