В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Єдиний унікальний номер № 273/37/26
Провадження № 1-кп/0285/416/26
27 липня 2026 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді…………........ ОСОБА_1 ,
секретаря…………..............….. ОСОБА_2 ,
за участю:
прокурора……………………... ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого... ..................... ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду 
кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.12.2025 за №12025060550000118,
в межах якого висунуте обвинувачення громадянину України: 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Берестівка, Баранівського району, Житомирської області,
українцю, з вищою освітою, розлученому, 
який зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ,
проживає по АДРЕСА_2 , 
працює озеленювачем КП по утриманню зелених насаджень Деснянського району міста Києва, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, – 
ВСТАНОВИВ:
12.12.2025 року під час дії комендантської години, близько 00:22 год ОСОБА_4 керуючи автомобілем марки «Mazda» моделі «СХ-7», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Костельній, 17 в м. Баранівка, Звягельського району, де був зупинений для перевірки документів поліцейськими сектору реагування патрульної поліції ВП №2 Звягельського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області у складі інспектора СРПП капітана поліції ОСОБА_5 та інспектора СРПП старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 . 
Після зупинки транспортного засобу, в ході перевірки поліцейськими встановлено, що ОСОБА_4 керував транспортним засобом, не маючи посвідчення водія, в стані алкогольного сп`яніння. У зв`язку з цим, інспектором СРПП ВП № 2 Звягельського РВП ОСОБА_6 винесено постанову серії ЕНА №6326345 про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.126 КУпАП та інспектором СРПП ВП № 2 Звягельського РВП ОСОБА_5 складено адміністративний протокол серії ПРТ №538296 за адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Під час складання працівниками поліції постанови та протоколу про адміністративні правопорушення 12.12.2025 року о 00:49 год ОСОБА_4 , з метою уникнення адміністративної відповідальності, передбаченої ч.2 ст.126 та ч.1 ст.130 КУпАП, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що інспектори СРПП ВП № 2 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області є службовими особами, які виконують організаційно-розпорядчі функції, перебуваючи біля службового автомобіля марки Mitsubishi Outlander, спеціальний номерний знак на синьому фоні « НОМЕР_2 » на вул. Костельній, 17 в м. Баранівка Звягельського району, запропонував працівникам поліції неправомірну вигоду за умови нескладання протоколу та постанови вчинені адміністративні правопорушення, передбачені ч.2 ст.126 та ч.1 ст.130 КУпАП. Інспектор СРПП ВП №2 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 попередив ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність за надання неправомірної вигоди службовій особі за ст.369 КК України. 
ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний намір, цього ж дня 12.12.2025 о 00:54 год, переслідуючи свій умисел на уникнення покарання за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.126 та ч.1 ст.130 КУпАП, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи, що інспектори СРПП ВП №2 Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області є службовими особами, які виконують організаційно-розпорядчі функції в частині прийняття рішень, які мають юридичне значення та тягнуть за собою юридичні наслідки, під час спілкування, надав неправомірну вигоду в сумі 4000 грн за не притягнення його до адміністративної відповідальності, шляхом не складання постанови та протоколу за вказаними статтями, помістивши грошові кошти до бардачка службового автомобіля, тим самим надав службовим особам неправомірну вигоду.

У судовому засіданні прокурор заявила клопотання про проведення судового розгляду в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, без дослідження доказів, обмежившись дослідженням характеризуючих даних обвинуваченого, а також процесуальних документів, що стосуються речових доказів і судових витрат.
Обвинувачений проти такого порядку судового розгляду не заперечував, надав на це добровільну та усвідомлену згоду. 

Обвинувачений, будучи допитаним у судовому засіданні, повністю визнав себе винуватим, дав конкретні та логічні показання щодо висунутого обвинувачення, зміст яких свідчить про усвідомлення ним характеру та правових наслідків інкримінованих йому дій. За такої позиції обвинуваченого щодо визнання винуватості та суті наданих ним показань у суду не виникає сумніву щодо правильного розуміння обвинуваченим змісту обставин обвинувачення, а також щодо добровільності позиції й усвідомлення наслідків розгляду справи за процедурою, передбаченою ч. 3 ст. 349 КПК.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються.

Приймаючи до уваги той факт, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин та беручи до уваги, що ніким також не оспорено фактичні обставини провадження, на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою усіх учасників процесу, судом визнано недоцільним дослідження доказів. 
При цьому учасникам судового провадження роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку. 
Суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 у справі Девеер проти Бельгії, держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури та не привертаючи уваги громадськості та засобів масової інформації, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, заручившись підтримкою прокурора щодо отримання менш суворого покарання або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.
Позиція обвинуваченого ОСОБА_4 щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками, сумнівів у добровільності такої позиції в суду немає.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд знаходить доведеною винність ОСОБА_4 та його умисні дії, які виразились у наданні пропозиції службовій особі надати неправомірну вигоду та наданні службовій особі неправомірної вигоди, тобто умисному наданні такої вигоди за невчинення службовою особою в інтересах, того хто пропонує будь-яких дій з використанням наданої їй влади чи службового становища, кваліфікує за ч.1 ст.369 КК України. 

У судових дебатах прокурор просила визнати обвинуваченого винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів громадян.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. 
Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

При обранні виду і міри покарання ОСОБА_4 суд враховує: 
ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, згідно ст.12 КПК, є нетяжким злочином, його характер;
вік та дані про особу ОСОБА_4 , який раніше не судимий; вину у скоєному визнав; на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; згідно характеристик за місцем проживання та роботи характеризується позитивно;
положення ст.ст.50, 65 КК України, згідно яким особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.
Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій мають використовуватися не надмірні, а лише необхідні й зумовлені метою заходи. Виправлення як мета покарання – це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу, це ті певні зміни в особистості винної особи, які утримують її в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення обвинуваченого і є кінцевою метою покарання. 
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.
Резюмуючи викладене, суд погоджується з думкою прокурора щодо виду та строку покарання та призначає обвинуваченому покарання у виді штрафу у межах санкції ч.1 ст.369 КК України.
Саме таке покарання відповідатиме тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню винної особи та попередженню вчинення нею нових злочинів, а також не буде становити «особистого надмірного тягаря для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи. 
Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Арешт, накладений на майно у даному кримінальному провадженні, слід скасувати.
Процесуальні витрати під час досудового розслідування у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись статтями 368, 371, 374 КПК України, – 
УХВАЛИВ:
Визнати ОСОБА_4  винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України, та призначити йому покарання за цим законом у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 17000 грн.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Баранівського районного суду від 16.12.2025 (справа №273/2122/25) на чотири купюри номіналом 1000 гривень кожна, серіями та номерами ЄК2591499, ЛЕ3244369, ЄУ2126985, АМ7892347, вилучені 12.12.2025 в ході огляду місця події.
Речові докази у кримінальному провадженні: чотири купюри номіналом 1000 гривень кожна, серіями та номерами ЄК2591499, ЛЕ3244369, ЄУ2126985, АМ7892347, слід конфіскувати в дохід держави.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку оскарження, вирок набирає законної сили за результатом апеляційного провадження.
Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги на нього через Звягельський міськрайонний суд до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.

Головуюча суддя   ОСОБА_1