Справа № 420/1445/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач), в інтересах якої діє адвокат Компанієць Анастасія Вікторівна, звернулася до суду з позовом до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» (далі - відповідач, ДУ «Одеський слідчий ізолятор»), в якому просить:
визнати протиправними дії державної установи «Одеський слідчий ізолятор» щодо обчислення ОСОБА_1 у заниженому розмірі у проміжок часу з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;
зобов`язати державну установу «Одеський слідчий ізолятор» здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000 щомісячно, за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно, з урахуванням проведених виплат.
Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що з 03.09.1999 проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, зокрема в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», та була звільнена зі служби наказом відповідача від 31.10.2024 № 217/ОС-24 за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 04.11.2024. Позивач зазначає, що на період дії воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах цієї Служби, розташованих у межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка», постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 встановлено додаткову винагороду в розмірі 30000 гривень щомісячно, а ДУ «Одеський слідчий ізолятор» розташована в межах Одеської області, включеної до відповідного переліку.
Позивач вказує, що під час оформлення пенсії їй стало відомо, що за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168, було нараховано та виплачено їй не в розмірі 30000 гривень щомісячно, а пропорційно фактичному часу несення служби, розрахованому в годинах у розрахунковому місячному періоді проходження служби. Таке обчислення винагороди позивач вважає заниженим і таким, що не узгоджується ні з постановою Кабінету Міністрів України № 168 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, ні з положеннями Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, оскільки за повний відпрацьований місяць винагорода підлягає виплаті в розмірі 30000 гривень, а за неповний місяць - пропорційно до кількості відпрацьованих календарних днів.
Позивач наголошує, що спірні правовідносини пов`язані з виплатою належного їй грошового забезпечення, а зміна відповідачем підходу до обчислення винагороди суперечить принципу юридичної визначеності та порушує її легітимні очікування щодо отримання виплати у встановленому розмірі. Посилаючись на наведене, позивач просить визнати протиправними дії відповідача та зобов`язати його здійснити перерахунок і виплату додаткової винагороди.
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Ухвалою від 21 січня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Цією ж ухвалою суд зобов`язав відповідача надати до суду відомості щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168, за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 та належним чином засвідчені копії витягів з наказів, на підставі яких здійснювалася виплата додаткової винагороди за спірний період, а також встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав, правом на подання відзиву на адміністративний позов не скористався.
Враховуючи, що учасниками справи подані необхідні для розгляду справи докази, суд вважає за можливе ухвалити у справі рішення за наявними матеріалами.
Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 з 03.09.1999 проходила службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, зокрема в ДУ «Одеський слідчий ізолятор».
Наказом ДУ «Одеський слідчий ізолятор» від 15.02.2021 позивача призначено на посаду оперуповноваженого оперативного відділу.
Наказом ДУ «Одеський слідчий ізолятор» від 31.10.2024 № 217/ОС-24 старшого лейтенанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , оперуповноваженого оперативного відділу, звільнено зі служби за пунктом 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» з 04.11.2024.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, дію якого в подальшому продовжено та який триває до теперішнього часу.
За період з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно відповідач нарахував та виплатив позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168, пропорційно фактичному часу несення служби, розрахованому в годинах у розрахунковому місячному періоді проходження служби, що підтверджується довідкою ДУ «Одеський слідчий ізолятор» про нарахування винагороди за вказаний період. Розмір нарахованої винагороди визначено відповідачем шляхом множення кількості фактично відпрацьованих у відповідному місяці годин на годинну ставку.
Спірним у цій справі є питання щодо розміру додаткової винагороди, який підлягав виплаті позивачу за кожен місяць спірного періоду: на думку позивача, розмір виплати за кожен місяць має сталий характер (30000 гривень щомісячно), тоді як відповідач здійснив нарахування пропорційно фактично відпрацьованому часу, розрахованому в годинах.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд враховує наступні приписи законодавства.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 № 2713-IV до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать, зокрема, особи рядового і начальницького складу. Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України.
Частиною четвертою статті 21 Закону України № 2713-IV встановлено, що особи рядового і начальницького складу та працівники кримінально-виконавчої служби, а також члени їхніх сімей знаходяться під захистом держави, їх безпека, честь і гідність охороняються законом.
Відповідно до частини першої статті 23 Закону України № 2713-IV держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Частиною другою цієї статті визначено, що умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати. Згідно з частиною п`ятою статті 23 Закону України № 2713-IV на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських; умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону України № 2713-IV фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 прийняв постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168), пунктом 1 якої (у первинній редакції) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям та іншим переліченим у цьому пункті особам виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Пунктом 5 Постанови № 168 передбачено, що вона набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350 внесено зміни до пункту 1 Постанови № 168, доповнено абзац перший після слів «та поліцейським» словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка». Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350 вона набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204-р «Про затвердження переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога застрахованим особам в рамках Програми «єПідтримка» затверджено перелік адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми «єПідтримка», до якого включено Одеську область.
Постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 до пункту 1 Постанови № 168 внесено зміни в частині визначення розміру додаткової винагороди - «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30000 гривень щомісячно»; ця постанова застосовується з 24.02.2022.
Постановою Кабінету Міністрів України від 01.07.2022 № 754, яка застосовується з 01.06.2022, у пункті 1 Постанови № 168 слова «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка» замінено словами «які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)».
Порядок виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України затверджено наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 28.03.2018 за № 377/31829 (далі - Порядок № 925/5). Пунктом 3 розділу I Порядку № 925/5 визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу включає щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення. Згідно з абзацом першим пункту 4 розділу I Порядку № 925/5 грошове забезпечення виплачується особам рядового і начальницького складу, які займають штатні посади, зокрема, у слідчих ізоляторах. Пунктом 8 розділу I Порядку № 925/5 передбачено, що при виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного за повний місяць, на кількість календарних днів цього місяця.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 цього Кодексу).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Позивач як особа начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України проходила службу в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», яка входить до структури органів Державної кримінально-виконавчої служби України та розташована в межах міста Одеси, тобто на території Одеської області, включеної розпорядженням Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 № 204-р до переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка». За таких обставин позивач у спірний період належала до кола осіб, яким пунктом 1 Постанови № 168 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350) встановлено додаткову винагороду в розмірі 30000 гривень щомісячно. Наявність у позивача права на отримання такої винагороди відповідач по суті не заперечує, оскільки нарахував та виплатив її позивачу; спірним є саме розмір цієї винагороди.
Суд зазначає, що у первинній редакції Постанови № 168 розмір додаткової винагороди був визначений у фіксованому розмірі - 30000 гривень щомісячно. Внесені постановою Кабінету Міністрів України від 07.07.2022 № 793 зміни в частині визначення розміру додаткової винагороди «до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць» замість « 30000 гривень щомісячно» не свідчать про те, що такі зміни вплинули на розмір додаткової винагороди, адже за загальним правилом заробітна плата (грошове забезпечення) виплачується щомісячно за фактично відпрацьований час, тому визначена урядом «пропорційність» із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає виплату додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця. Отже, зазначені зміни у правовому регулюванні спірних правовідносин не змінили обсягу права позивача на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень на місяць, передбаченого Постановою № 168 у первинній редакції.
Наведене розуміння змісту Постанови № 168 узгоджується з правовою позицією, викладеною у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.04.2023 у зразковій справі № 260/3564/22, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2023 (провадження № 11-74заі23), відповідно до якої визначена урядом «пропорційність» додаткової винагороди із прив`язкою до місячного періоду фактично передбачає її виплату в розмірі 30000 гривень на місяць за умови відпрацювання норми робочого часу відповідного місяця, а зміни у правовому регулюванні обсягу права на цю винагороду не зменшили.
Таким чином, у період з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно позивач мала право на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень щомісячно. У разі невідпрацювання позивачем норми робочого часу відповідного місяця розрахунок додаткової винагороди здійснюється відповідно до пункту 8 розділу I Порядку № 925/5, тобто пропорційно до кількості відпрацьованих календарних днів у місяці. Натомість проведення відповідачем виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої Постановою № 168, пропорційно за фактичний час несення служби, розрахований у годинах, у розрахунковому (у годинах) місячному періоді проходження служби не узгоджується ані з Постановою № 168 у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, ані з положеннями Порядку № 925/5.
Суд враховує, що Верховний Суд у постановах від 02.11.2023 у справі № 160/11851/22 та від 18 січня 2024 року у справі № 200/297/23 дійшов висновку, що Постанова № 168 не ставить отримання додаткової винагороди в залежність від залучення осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби до виконання завдань та заходів, спрямованих на забезпечення безпеки в умовах воєнного стану, а посилання на відсутність наказів командирів (начальників) щодо виплати цієї винагороди свідчить лише про допущення протиправної бездіяльності, а не про відсутність права особи на таку винагороду.
Посилання відповідача на роз`яснення, викладені в листі Міністерства юстиції України, як на підставу обчислення винагороди за фактично відпрацьований час, розрахований у годинах, суд відхиляє, оскільки такий лист не є нормативно-правовим актом; при нарахуванні додаткової винагороди відповідач зобов`язаний був застосовувати нормативно-правові акти, а не лист Міністерства юстиції України.
Суд також зазначає, що відмінність підходу до обчислення винагороди, застосованого відповідачем, порушує принцип юридичної визначеності як складову принципу верховенства права та легітимні очікування позивача щодо отримання додаткової винагороди у встановленому Постановою № 168 розмірі. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини особа має право розраховувати на послідовність і передбачуваність дій органів державної влади, а виплата належного особі грошового забезпечення охоплюється гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин суд доходить висновку, що дії відповідача щодо обчислення позивачу у заниженому розмірі у проміжок часу з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, є протиправними, а тому позовна вимога про визнання цих дій протиправними підлягає задоволенню.
Належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача у такому разі є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, виходячи з розміру 30000 гривень щомісячно, за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно, з урахуванням фактично проведених виплат.
У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів. Згідно з частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Обов`язок щодо доказування правомірності своїх дій покладається на відповідача, який правомірності обчислення додаткової винагороди у спірний період не довів.
Враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за подання цього позову на підставі пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправними дії Державної установи «Одеський слідчий ізолятор» щодо обчислення ОСОБА_1 у заниженому розмірі у проміжок часу з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Зобов`язати Державну установу «Одеський слідчий ізолятор» (65059, м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 11, код ЄДРПОУ 08564162) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 30000 гривень щомісячно, за період з 24.02.2022 по 31.05.2022 включно, з урахуванням проведених виплат.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний