ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2026 р. | Справа № 520/30084/25
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. , Макаренко Я.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Шевченківської селищної військової адміністрації Куп`янського району Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Лук`яненко М.О., м. Харків, повний текст складено 03.03.26 по справі № 520/30084/25
за позовом Керівника Куп`янської окружної прокуратури Харківської області 
до  Шевченківської селищної військової адміністрації Куп`янського району Харківської області  третя особа  Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківагро- 2000" 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

Керівник Куп`янської окружної прокуратури Харківської області (далі по тексту – прокурор) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Шевченківської селищної військової адміністрації Куп`янського району Харківської області (далі по тексту – військова адміністрація, відповідач), Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАРКІВАГРО-2000» (далі по тексту – ТОВ «ХАРКІВАГРО-2000», третя особа), в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Шевченківської селищної військової адміністрації Куп`янського району Харківської області (код ЄДРПОУ 45098470) щодо невжиття заходів, спрямованих на набуття права комунальної власності на гідротехнічні споруди, розташовані на земельній ділянці водного фонду з кадастровим номером 6325785700:01:000:0497 площею 183.3413 га, яка знаходиться на території Шевченківської селищної територіальної громади Куп`янського району Харківської області;
- зобов`язати Шевченківську селищну військову адміністрацію Куп`янського району Харківської області (код ЄДРПОУ 45098470) вчинити дії, спрямовані на набуття права комунальної власності на гідротехнічні споруди, розташовані на земельній ділянці водного фонду з кадастровим номером 6325785700:01:000:0497 площею 183.3413 га, яка знаходиться на території Шевченківської селищної територіальної громади Куп`янського району Харківської області.
В обґрунтування позовних вимог послався на протиправний характер бездіяльності відповідача, яка полягає у невжитті заходів, спрямованих на набуття права комунальної власності на гідротехнічні споруди на земельній ділянці водного фонду з кадастровим номером 6325785700:01:000:0497 площею 183.3413 га, розташованої на території Шевченківської селищної територіальної громади Куп`янського району Харківської області, що призводить до неможливості вирішення питання збереження водних об`єктів для загального та спеціального водокористування, забезпечення належної експлуатації гідротехнічних споруд та запобігання виникненню надзвичайних ситуацій, пов`язаних із водним фактором.
Переконував, що перебування спірного майна на балансі відповідача не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу та вартості майна. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації), оскільки така підстава для набуття права власності не передбачена законом.
Обґрунтовуючи звернення до суду із заявленими вимогами саме до військової адміністрації зазначив, що повноваженнями щодо управління комунальним майном Шевченківської селищної територіальної громади Куп`янського району наділена Шевченківська селищна рада Куп`янського району. При цьому, відповідно до постанови Верховної Ради України «Про здійснення начальниками військових адміністрацій населених пунктів в Ізюмському, Куп`янському та Чугуївському районах Харківської області повноважень, передбачених частиною другою статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану» від 6 лютого 2023 року № 2897-IX (далі – Постанова № 2897-IX), у період дії воєнного стану в Україні та 30 днів після його припинення чи скасування начальники Савинської селищної військової адміністрації Ізюмського району, Вільхуватської, Курилівської сільських та Шевченківської селищної військових адміністрацій Куп`янського району, Старосалтівської селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області крім повноважень, віднесених до їх компетенції Законом України "Про правовий режим воєнного стану", здійснюють повноваження відповідних сільських, селищних рад, їх виконавчих комітетів, відповідних сільських, селищних голів.
Просив врахувати, що Верховний Суд у постанові від 05.03.2024 по справі № 300/3657/22 наголошував, що право на гідротехнічні споруди підлягає державній реєстрації, адже такі споруди не є частиною чи приналежністю головної речі та не включені до переліку споруд, передбаченого частиною 4 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV (далі по тексту – Закон № 1952-IV).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 по справі №520/30084/25 адміністративний позов - задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Шевченківської селищної військової адміністрації Куп`янського району Харківської області щодо невчинення дій для набуття права комунальної власності на гідротехнічну споруду, розташовану на земельній ділянці водного фонду з кадастровим номером 6325785700:01:000:0497 площею 183,3413 га, яка знаходиться на території Шевченківської селищної територіальної громади Куп`янського району Харківської області.
Зобов`язано Шевченківську селищну військову адміністрацію Куп`янського району Харківської області вчинити дії, спрямовані на набуття права комунальної власності на гідротехнічну споруду, розташовану на земельній ділянці водного фонду з кадастровим номером 6325785700:01:000:0497 площею 183,3413 га, яка знаходиться на території Шевченківської селищної територіальної громади Куп`янського району Харківської області.
Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі №520/30084/25 ухвалене 03 березня 2026 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована твердженнями про прийняття оскаржуваного рішення внаслідок надання невірної оцінки поданим доказам, неправильного встановлення обставин справи з порушенням норм матеріального права та без застосування усталеної практики Верховного Суду при вирішенні аналогічних правовідносинах, що є підставою для його скасування.
Наполягав, що судом першої інстанції протиправно не враховано, що гідротехнічні споруди, розташовані на земельній ділянці водного фонду з кадастровим номером 6325785700:01:000:0497 площею 183.3413 га на території Шевченківської селищної територіальної громади Куп`янського району Харківської області не мають ознак безхазяйності, а правовою підставою передачі відповідачу гідротехнічних споруд було рішення IІ сесії VIII скликання Шевченківської селищної ради від 14 грудня 2020 року № 26/2-VIII «Про реорганізацію Петрівської сільської ради» та рішення VIІ сесії VIII скликання Шевченківської селищної ради від 18 лютого 2021 року №24/7- VIII «Про затвердження Передавального акту Петрівської сільської ради», а також затвердження акту приймання-передачі майна, згідно з якими такий об`єкт перейшов у власність Шевченківської селищної ради.
У подальшому, на підставі рішення VIІІ сесії VIII скликання Шевченківської селищної ради від 25 березня 2021 року № 2/8- VIII «Про закріплення та передачу в оперативне управління комунального майна відділу з питань комунальної власності, житлово-комунального господарства, благоустрою та розвитку інфраструктури Шевченківської селищної ради» гідротехнічні споруди передані в оперативне управління та поставлені на баланс відділу з питань комунальної власності, житлово-комунального господарства, благоустрою та розвитку інфраструктури Шевченківської селищної ради, що спростовує твердження про їх безхазяйність. При цьому, земельна ділянка, на якій знаходиться гідротехнічна споруда, була сформована в 2016 році та зареєстрована, як державна форма власності, право комунальної власності з`явилося з моменту державної реєстрації в Державному реєстрі речових прав, а саме 05.11.2024 на підставі прийнятого селищною військовою адміністрацією розпорядження від 29 жовтня 2024 року № 766. У свою чергу, гідротехнічна споруда є приналежністю до водного об`єкту – головної речі і не може бути відокремлена від неї, відповідно, не підлягає окремій державній реєстрації.
Звернув увагу, що Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703 втратив чинність 11.02.2014, а Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, затверджений і введений в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 – 01.01.2024, а тому такі нормативні акти не можуть застосовуватися судами при прийнятті рішень.
Наполягав, що спеціальним законом, який визначає процедуру набуття права власності на гідротехнічну споруду, у даному випадку є Закон України «Про аквакультуру» від 18 вересня 2012 року № 5293-VI (далі – Закон № 5293-VI), а не норми ЦК України, на які безпідставно послався суд першої інстанції. 
Повідомив, що гідротехнічні споруди, які перебувають на балансі відділу з питань комунальної власності, житлово комунального господарства, благоустрою та розвитку інфраструктури Шевченківської селищної ради були передані у користування на умовах оренди ТОВ «ХАРКІВАГРО-2000», що у повній мірі узгоджується із статтею 14-1 Закону №5293-VI.
З огляду на те, що вказана гідротехнічна споруда знаходиться у власності Шевченківської селищної ради, оскільки була передана згідно з передавальним актом від припиненої Петрівської сільської ради в управління відділу з питань комунальної власності, житлово-комунального господарства, благоустрою та розвитку інфраструктури Шевченківської селищної ради, такий об`єкт не має ознак безхазяйності.
Звернув увагу, що частиною 6 статті 14-1 Закону № 5293-VI визначено, що укладений договір користування на умовах оренди гідротехнічною спорудою для цілей аквакультури підлягає оприлюдненню в електронній торговій системі, визначеній Законом України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до порядку надання в користування на умовах оренди гідротехнічних споруд для цілей аквакультури та не підлягає державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що в свою чергу доказує, що речові права на гідротехнічну споруду не підлягають реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Отже, договір оренди гідротехнічних споруд оприлюднюється саме як договір оренди майна, яке перебуває в комунальній власності. Жодних вимог щодо реєстрації договору оренди гідротехнічної споруди в Державному реєстрі речових прав нерухомого майна законодавством не вимагається.
З посиланням на висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 6 серпня 2025 року № 910/6579/24 наголошував, що право власності на гідротехнічну споруду не може бути зареєстроване ні за ким, оскільки гідротехнічна споруда як окремий об`єкт права власності насправді не існує.
Стверджував про не відповідність дійсності і доводів прокурора про допущення відповідачем протиправності бездіяльності, оскільки гідротехнічні споруди передані в оперативне управління та поставлені на баланс відділу з питань комунальної власності, житлово-комунального господарства, благоустрою та розвитку інфраструктури Шевченківської селищної ради. У подальшому, гідротехнічні споруди, що розташовані на земельній ділянці 6325785700:01:002:0497, передані у користування на умовах оренди орендарю земельної ділянки водного фонду (третій особі) у відповідності до Закону «Про аквакультуру». Таким чином, на переконання апелянта, незрозумілим є у чому саме полягає бездіяльність відповідача, адже спірне майно і так є власністю територіальної громади, тобто комунальним майном та вже передане у користування, за що сплачується орендна плата до бюджету.
Прокурором надано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечував проти викладених у ній доводів, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Вкотре наголосив, що перебування майна, у тому числі приміщень, споруд, будинків, на балансі підприємства/установи/організації не є безспірною ознакою його права власності. Баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу й вартості майна. Баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства (організації), оскільки така підстава для набуття права власності не передбачена законом. До аналогічних правових висновків про те, що перебування майна на балансі не визначає підстав знаходження майна у власності, дійшов і Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у своїх постановах від 12.01.2021 по справі № 924/1103/19, від 11.06.2019 по справі № 918/1400/14, від 26.09.2019 по справі № 911/2531/17, від 02.04.2019 по справі № 915/1002/16, від 08.02.2019 по справі № 915/1344/17, від 31.08.2018 по справі №924/1020/17.
Вказував, що будь-які правовстановлюючі документи, які підтверджують набуття Шевченківською селищною радою або Петрівською сільською радою права комунальної власності на гідротехнічні споруди, відсутні.
Не спростовує це твердження і факт укладення балансоутримувачем договору користування на умовах оренди гідротехнічною спорудою для цілей аквакультури від 15.10.2025 з орендарем земельної ділянки – ТОВ «ХАРКІВАГРО-2000».
Вважав, що глуха земляна гребля, водоскид, донний водоспуск та водозабірні споруди, розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 6325785700:01:000:0497, є самостійним об`єктом нерухомого майна - гідротехнічними спорудами, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення, а тому речові права на них підлягають державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Звернув увагу суду апеляційної інстанції на правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 05.03.2024 у справі № 300/3657/22 у спорі щодо реєстрації права власності на дамбу, відповідно до якої інженерна (гідротехнічна) споруда, дамба не є частиною чи приналежністю головної речі, не включена до переліку споруд, передбаченого частиною 4 статті 5 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому дамба як гідротехнічна споруда належить до нерухомого майна та підлягає державній реєстрації (пункти 49, 54- 56 постанови). Крім цього, на переконання прокурора, про необхідність проведення державної реєстрації речових прав на гідротехнічні споруди свідчить і визначення даного поняття, наведене у статті 1 Закону України «Про аквакультуру», за змістом якого гідроспоруди - це об`єкти нерухомого майна державної або комунальної власності або власник яких невідомий чи його неможливо встановити на підставі даних, документів та/або інформації з відповідних державних реєстрів.
Відповідачем надано пояснення від 15.04.2026, в яких зазначено, що акт опису, оцінки та передачі майна є підставою для прийняття виявлених гідротехнічних споруд для цілей аквакультури на баланс органу управління та надання його у користування. Гідротехнічні споруди, розташовані на земельній ділянці водного фонду з кадастровим номером 6325785700:01:000:0497 площею 183,3413 га вже мають балансову вартість (довідка в матеріалах справи і в передавальному акті теж відображається вартість на момент передачі). Отже, прокурор фактично наполягає на взятті на баланс гідротехнічних споруд згідно зі статтею 14-1 Закону «Про аквакультуру», які вже обліковуються і перебувають на балансі та в управлінні на підставі договору оперативного користування, що є абсурдним.
Просив суд апеляційної інстанції врахувати постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 6 серпня 2025 року по справі №910/6579/24, в якій Суд дійшов висновків, що «Право власності на гідротехнічну споруду не може бути зареєстроване ні за ким, оскільки гідротехнічна споруда як окремий об`єкт права власності насправді не існує.» 
Інші доводи аналогічні викладеним у апеляційній скарзі.
У поясненнях від 17.08.2026 представник відповідача просив врахувати правову позицію Великої Палати Верховного суду у постанові від 15.07.2026 по справі № 915/268/24, яка чітко визначила, що гідротехнічні споруди не є окремим об`єктом та не підлягають державній реєстрації як об`єкт нерухомого майна.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 05.11.2024 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин» № 1423-ІХ від 28.04.2021 та розпорядження начальника Шевченківської селищної військової адміністрації Куп`янського району № 766 від 29.10.2024 державним реєстратором Ясінянської селищної ради Рахівського району Закарпатської області Шевченко Л. І. зареєстровано право комунальної власності Шевченківської селищної територіальної громади в особі Шевченківської селищної ради на земельну ділянку з кадастровим номером 6325785700:01:000:0497 площею 183,3413 га (цільове призначення - 10.07 для рибогосподарських потреб), що розташована на території Шевченківської селищної територіальної громади Куп`янського району.
Вказана земельна ділянка перебуває у користуванні Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАРКІВАГРО-2000" (код ЄДРПОУ 30762886) на підставі договору оренди земельної ділянки водного фонду від 19.06.2004 (далі - договір), укладеного з Шевченківською районною державною адміністрацією Харківської області строком на 50 років.
Згідно з абзацом 3 розділу 1 договору, на земельній ділянці знаходиться глуха земляна гребля довжиною 380 м, шириною по гребню 10 м; водоскид – закритий автоматичної дії з шахтним оголовком. Висота шахти - 5,3 м, розмір проточної частини в плані 2 (5м х 5м). Водоскидний тунель довжиною 28 м, із залізобетону; донний водоспуск - чотири металеві труби в шахті водоскиду; водозабірна споруда - три металеві труби діаметром 1 м.
Згідно з умовами договору, орендар зобов`язаний експлуатувати гідротехнічні споруди згідно з встановленими режимами їх роботи та правилами експлуатації.
Факт знаходження на орендованій земельній ділянці вказаних гідротехнічних споруд також підтверджується і водогосподарським паспортом, розробленим у 2002 році ВАТ «Харківводпроект» та погодженим Харківським регіональним управлінням водних ресурсів.
За доводами позивача, інформація щодо власника даних гідротехнічних споруд ані у договорі, ані у водогосподарському паспорті не відображена.
Згідно з листом Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області від 22.02.2024 № 303/08-14, інформація щодо передачі вказаних гідротехнічних споруд на утримання та баланс органам місцевого самоврядування / підприємствам / установам / організаціям та їх стану в Офісі відсутня.
КП «Шевченківське БТІ» не проводилася технічна інвентаризація та не виготовлявся технічний паспорт гідротехнічної споруди, розташованої на вищевказаному водному об`єкті (лист від 08.04.2025 № 7).
Згідно з листами Шевченківської селищної військової адміністрації від 18.03.2024 № 02-21/692 та від 23.10.2025 № 02-44/2321 гідротехнічні споруди, розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 6325785700:01:000:0497 перебувають на балансі відділу з питань комунальної власності, житлово-комунального господарства, благоустрою та розвитку інфраструктури Шевченківської селищної ради.
Однак, будь-яких правовстановлюючих документів, що підтверджують набуття територіальною громадою чи балансоутримувачем права власності на вказані споруди, окрім довідки останнього від 13.03.2024 № 60, відповідачем не надано.
Як вважає позивач, передача гідротехнічної споруди на баланс підприємства, установи чи організації не припиняє права власності територіальної громади на таку споруду, а питання визначення, ведення обліку комунального майна та право на розпорядження ним належить виключно до повноважень органу місцевого самоврядування.
22.10.2024 Куп`янською окружною прокуратурою Харківської області на адресу Шевченківської селищної військової адміністрації спрямовано лист № 60/3-3643вих-24 щодо вжитих Шевченківською селищною радою та Шевченківською селищною військовою адміністрацією та запланованих заходів, спрямованих на оформлення та набуття права комунальної власності на гідротехнічні споруди, що розташовані на земельній ділянці з кадастровим номером 6325785700:01:000:0497 відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Листом відповідача від 28.10.2024 № 02-19/2455 у наданні запитуваної інформації та матеріалів відмовлено.
Станом на 24.10.2025 Реєстр будівельної діяльності не містить відомостей щодо проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, розташованих на вказаній земельній ділянці.
Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно відомостей щодо власника гідротехнічних споруд, розташованих на вказаній земельній ділянці, станом на жовтень 2025 року також не містить.
За твердженням позивача, зазначені гідротехнічні споруди мають ознаки безхазяйних нерухомих речей.
Станом на жовтень 2025 року гідротехнічні споруди, розташовані на вказаній земельній ділянці, на облік як безхазяйне майно не взято, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 448400183 від 20.10.2025.
Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо невжиття заходів, спрямованих на набуття права комунальної власності на гідротехнічну споруду, розташовану на земельній ділянці водного фонду з кадастровим номером 6325785700:01:000:0497 площею 183,3413 га, яка знаходиться на території Шевченківської селищної територіальної громади Куп`янського району Харківської області, прокурор звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправний характер бездіяльності відповідача, яка полягає у невчиненні дій для набуття права комунальної власності на гідротехнічну споруду, розташовану на земельній ділянці водного фонду з кадастровим номером 6325785700:01:000:0497 площею 183,3413 га, яка знаходиться на території Шевченківської селищної територіальної громади Куп`янського району Харківської області, оскільки саме Шевченківська селищна військова адміністрація Куп`янського району Харківської області є органом, уповноваженим здійснювати управління комунальним майном територіальної громади, на території якої розташовано гідротехнічну споруду з ознаками безхазяйності та на який покладено обов`язок по вжиттю заходів, спрямованих на оформлення та державну реєстрацію права комунальної власності на них, однак відповідач таких дій не вчинив.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Статтею 16 Конституції України визначено, що забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
Система та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі по тексту – Закон № 280/97-ВР).
Згідно із частиною 5 статті 16 Закону № 280/97-ВР, від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Статтею 10 Закону № 280/97-ВР визначено статус сільських та селищних рад як органів місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Статтею 60 Закону № 280/97-ВР визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, корпоративні права в юридичних особах, у тому числі банках, страхових компаніях чи інших господарських товариствах, майно житлового фонду, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.
Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.
Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках публічно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, скорочувати обсяги доходів місцевих бюджетів, зменшувати обсяг та погіршувати умови надання послуг населенню.
Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад, передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.
Згідно зі статтею 25 Закону № 280/97-ВР селищні ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
У свою чергу, статтею 26 Закону № 280/97-ВР встановлено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад, до яких віднесено розпорядження комунальним майном територіальних громад та інше.
Водночас, Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогоднішній день.
Постановою № 2897-IX, відповідно до частини другої статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" установлено, що у період дії воєнного стану в Україні та 30 днів після його припинення чи скасування:
1) начальники Савинської селищної військової адміністрації Ізюмського району, Вільхуватської, Курилівської сільських та Шевченківської селищної військових адміністрацій Куп`янського району, Старосалтівської селищної військової адміністрації Чугуївського району Харківської області:
крім повноважень, віднесених до їх компетенції Законом України "Про правовий режим воєнного стану", здійснюють повноваження відповідних сільських, селищних рад, їх виконавчих комітетів, відповідних сільських, селищних голів;
можуть затвердити тимчасову структуру виконавчих органів відповідних сільських, селищних рад (для працівників, посади яких не включені до тимчасових штатних розписів, оголошується простій або здійснюється їх переведення на рівнозначну чи нижчу посаду);
2) апарати Вільхуватської, Курилівської сільських, Савинської, Старосалтівської, Шевченківської селищних рад та їх виконавчих комітетів, інші виконавчі органи (з урахуванням абзацу третього пункту 1 частини другої статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану"), комунальні підприємства, установи та організації відповідних територіальних громад підпорядковуються начальникам відповідних військових адміністрацій населених пунктів в Ізюмському, Куп`янському та Чугуївському районах Харківської області.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що питання визначення, ведення обліку комунального майна та право на розпорядження вказаним майном належить до повноважень Шевченківської селищної військової адміністрації Куп`янського району Харківської області, якій тимчасово на період дії на території України воєнного стану делеговано повноваження органу місцевого самоврядування щодо вирішення питань у сфері управління майном, яке перебуває у комунальній власності відповідних територіальних громад.
Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 181 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
За змістом положень частин 3-5 статті 373 ЦК України право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.
Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено у суді апеляційної інстанції, 05.11.2024 за Шевченківською селищною територіальною громадою в особі Шевченківської селищної ради зареєстровано на праві комунальної власності земельну ділянку з кадастровим номером 6325785700:01:000:0497 площею 183,3413 га (цільове призначення - 10.07 для рибогосподарських потреб), з розміщеними на ній гідротехнічними спорудами, яка передана у користування ТОВ "ХАРКІВАГРО-2000" (код ЄДРПОУ 30762886) на підставі договору оренди земельної ділянки водного фонду від 19.06.2004, укладеного з Шевченківською районною державною адміністрацією Харківської області строком на 50 років.
Відповідно до договору № 1 користування на умовах оренди гідротехнічною спорудою для цілей аквакультури від 15.10.2025, на підставі розпорядження начальника Шевченківської селищної військової адміністрації від 31.07.2025 № 468 «Про надання в користування на умовах оренди комунального майна – гідротехнічної споруди в с. Іванівка, інвентарний номер 101350001 для цілей аквакультури», відділ з питань комунальної власності, житлово-комунального господарства, благоустрою та розвитку інфраструктури Шевченківської селищної ради передає, а ТОВ «ХАРКІВАГРО-2000» (код ЄДРПОУ 30762886) приймає в строкове платне користування на умовах оренди комунальне майно – гідротехнічні споруди для цілей аквакультури, а саме : гідротехнічна споруда (гребля, водоскид автоматичної дії, водоспуск донний, водозабірна споруда).
Частиною 2 статті 335 ЦК України передбачено, що безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.
Положення цієї норми свідчить, що законодавець визначив особливі правила щодо набуття права власності на безхазяйні нерухомі речі. Перш за все такі речі мають бути взяті на облік як безхазяйні за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони знаходяться, з обов`язковим оголошенням про це у друкованих засобах масової інформації. Законодавець визначив саме такий порядок задля того щоб встановити власника або іншу особу, яка має право вимагати повернення такої речі, або ж заявити про свої права на вказану річ. Необхідність постановки на облік речі як безхазяйної обумовлена також тим, що лише по закінченню чітко визначеного періоду - 1 року, що обчислюється з моменту взяття такої речі на облік, виникнуть правові підстави для визнання власником речі іншої особи. При цьому, саме орган місцевого самоврядування є зацікавленою особою щодо набуття права власності на безхазяйну нерухому річ.
Розглядаючи питання щодо набуття права власності на об`єкти безхазяйного нерухомого майна, у тому числі щодо взяття безхазяйної нерухомої речі на облік, потрібно враховувати наявність (чи відсутність) самого факту існування безхазяйного майна.
За правилами частини 1 статті 335 ЦК України лише те майно, яке не має власника або власник якого невідомий може вважатися безхазяйним.
В такому контексті поняття "не має власника" та "власник невідомий" об`єднує одна спільна категорія - відсутня особа, яка б могла оспорити право власності на нерухоме майно (як-то право володіння, користування чи розпорядження таким майном).
Колегією суддів встановлено, що на земельній ділянці комунальної форми власності з кадастровим номером 6325785700:01:000:0497 розміщені гідротехнічні споруди (глуха земляна гребля; водоскид; донний водоспуск).
Отже, враховуючи, що земельна ділянка, на якій знаходяться гідротехнічні споруди, перебуває у комунальній власності відповідача, а гідротехнічні споруди нерозривно пов`язані із землею, на які вони розташовані та є її невід`ємними частинами, такі споруди не можуть вважатись безхазяйним майном, що спростовує висновки суду першої інстанції про зворотне.
Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 25.08.2025 по справі № 440/11384/24, що враховується судом відповідно до частини 4 статті 242 КАС України.
Принципи державної політики, основні засади розвитку і функціонування аквакультури, правові основи діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у сфері аквакультури визначено Законом № 5293-VI.
За визначенням статті 1 Закону № 5293-VI гідротехнічні споруди - це об`єкти нерухомого майна державної або комунальної власності або власник яких невідомий чи його неможливо встановити на підставі даних, документів та/або інформації з відповідних державних реєстрів (земляні греблі та дамби, водозабірні споруди, повеневі водоскиди, донні водовипуски, водопостачальні, скидні та рибозбірно-осушувальні канали, рибовловлювачі, камери облову, причали, водоскиди, бистротоки, перепади, перегороджувальні рибозахисні та інші споруди), що є інженерними спорудами, які призначені для управління водними ресурсами (підготовка, постачання, збереження, транспортування води та водовідведення), а також для запобігання шкідливій дії вод та розташовані на водних об`єктах.
Отже, як слідує зі змісту визначення, наведеного у статті 1 Закону № 5293-VI, гідротехнічні споруди є інженерними спорудами, розташованими на водних об`єктах, призначені для управління водними ресурсами, а також для запобігання шкідливій дії вод.
Відповідно до ДБН В.2.4-3:2010 «Гідротехнічні споруди. Основні положення», затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 11.01.2010 № 1 та від 29.07.2010 № 287, гідротехнічні споруди – споруди, що підпадають під вплив водного середовища, призначені для використання і охорони водних ресурсів, а також для захисту від шкідливого впливу вод.
Як вбачається зі змісту наказу Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 19.12.1995 № 252 «Про затвердження Методики обстеження і паспортизації гідротехнічних споруд систем гідравлічного вилучення та складування промислових відходів», гідротехнічні споруди являють собою споруди для використання водних ресурсів, а також для боротьби з шкідливим впливом вод: греблі й дамби різного призначення та їхні конструктивні елементи; водоскиди, водоспуски, споруди водовідведення: тонелі, канали, труби, лотки; регуляційні споруди, накопичувачі промислових відходів, ставки, відкриті водозабори, гідромеханічне та механічне обладнання, призначене для нормального функціонування споруд.
Згідно з наказами Міністерства транспорту України від 20.11.2003 № 906 та від 29.03.2004 № 251, гідротехнічна споруда – це споруда для використання водних ресурсів, а також для боротьби зі шкідливим впливом вод.
Таким чином, гідротехнічні споруди — це узагальнююча назва інженерних споруд, які розташовані на водних об`єктах, призначені для управління водними ресурсами, а також для запобігання шкідливій дії вод. Комплекс пов`язаних між собою водних об`єктів та гідротехнічних споруд, призначених для управління водними ресурсами, утворюють водогосподарські системи.
З огляду на конструктивні та функціональні характеристики гідротехнічної споруди, яка складається із земляної греблі і водоспуску, вона виконує функцію інженерного елемента, який забезпечує належне використання водного об`єкта та земель водного фонду.
Характерною ознакою земляної греблі є те, що вона не може бути відокремлена від земельної ділянки, не втративши свого функціонального призначення, що свідчить про її похідний (залежний) характер щодо земельної ділянки водного фонду.
Земельна ділянка водного фонду і земляна гребля, утворена шляхом насипу ґрунту, становлять єдиний об`єкт, щодо якого неможливо визначити межу між природним ландшафтом та штучно сформованим насипом.
Поза межами земельної ділянки водного фонду така споруда самостійного призначення не має. Її функціонування обумовлене розташуванням на конкретно визначеній земельній ділянці, що дає змогу здійснювати управління водними ресурсами, їх використання чи запобігати шкідливій дії вод у конкретній місцевості.
Така земляна гребля створена виключно для обслуговування водного об`єкта та функціонує тільки на конкретно визначеній земельній ділянці водного фонду у взаємозв`язку з нею.
Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (стаття 179 ЦК України).
До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення (частина перша статті 181 ЦК України).
Слід врахувати, що сама по собі кваліфікація об`єкта як нерухомої речі не є достатньою підставою для визнання його самостійним об`єктом цивільного права. Правова природа конкретного об`єкта має визначатися не лише на підставі його фізичних характеристик, але й з урахуванням його функціонального призначення та правового зв`язку з іншими об`єктами.
Складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню (стаття 187 ЦК України).
Оскільки земляна гребля нерозривно пов`язана із земельною ділянкою, а її переміщення в інше місце неможливе без пошкодження, знецінення та зміни призначення, то така земляна гребля разом з водним об`єктом (водогосподарська система) є складовою частиною земельної ділянки водного фонду. Існування водного об`єкта, розташованого на земельній ділянці водного фонду, залежить від наявності земляної греблі (без земляної греблі не буде водного об`єкта (ставка), розташованого на земельній ділянці водного фонду). Земляна гребля не може бути відокремлена від земельної ділянки водного фонду без пошкодження або істотного знецінення земельної ділянки водного фонду та водного об`єкта.
Земляна гребля як складова частина речі — земельної ділянки водного фонду не має самостійного господарського призначення поза межами конкретно визначеної земельної ділянки водного фонду та не може бути самостійним об`єктом права власності та об`єктом цивільного обороту.
Тому право власності на земляну греблю не може виникати, переходити чи припинятися окремо від речі (земельної ділянки водного фонду). Правова доля складової частини слідує за правовою долею речі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.07.2026 по справі № 915/268/24, яка в числу частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковою для врахування.
Щодо державної реєстрації речових прав на греблю слід зазначити наступне.
За визначенням, наведеним у пунктах 1, 8, 9 частини першої статті 2 Закону № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень — офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі — Державний реєстр).
Державній реєстрації підлягають речові права на об`єкти нерухомого майна, зокрема на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомості, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення або зміни призначення (частина перша статті 5 Закону № 1952-IV).
Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону № 1952-IV не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження на корисні копалини, рослини, а також на малі архітектурні форми, тимчасові, некапітальні споруди, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких можливе без їх знецінення та зміни призначення, а також окремо на споруди, що є приналежністю головної речі, або складовою частиною речі, зокрема на магістральні та промислові трубопроводи (у тому числі газорозподільні мережі), автомобільні дороги, електричні мережі, магістральні теплові мережі, мережі зв`язку, залізничні колії, крім меліоративних мереж, складових частин меліоративної мережі.
Крім того, відповідно до підпункту 2 пункту 29 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2018 № 484) до Державного реєстру прав вносяться такі відомості про об`єкт речових прав: про об`єкт будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, закінчений будівництвом об`єкт: ідентифікатор об`єкта в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (для об`єктів речових прав, яким присвоєно відповідний ідентифікатор); тип об`єкта (будівля, споруда, квартира, гаражний бокс, машиномісце тощо); загальна та житлова (за наявності) площа приміщень об`єкта (для об`єкта будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості — площа відповідно до проєктної документації на будівництво); відсоток готовності (для об`єкта будівництва); адреса об`єкта нерухомого майна (для закінчених будівництвом об`єктів, а також для об`єктів будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, яким присвоєно адресу).
Правовий режим об`єкта нерухомості визначається на підставі документів про виконання будівельних робіт та введення в експлуатацію, технічного паспорта, паспорта водного об`єкта, виходячи із конструктивних характеристик об`єкта, можливості окремої технічної та юридичної індивідуалізації, зв`язку із земельною ділянкою та іншими об`єктами.
Отже, об`єктом державної реєстрації є речові права на нерухоме майно, яке має ознаки самостійного об`єкта цивільних прав. Не підлягають державній реєстрації речові права та їх обтяження окремо на споруди, що є складовою частиною речі.
Як зазначалось, земляна гребля не є самостійним об`єктом цивільних прав, оскільки є складовою частиною земельної ділянки водного фонду, яка може перебувати виключно у державній або комунальній власності.
Таким чином, згідно із частиною четвертою статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права окремо на земляну греблю, яка не є самостійним об`єктом нерухомого майна, а є складовою частиною земельної ділянки водного фонду.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.07.2026 по справі № 915/268/24, яка в силу частини 5 статті 242 КАС України є обов`язковою для врахування.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що право на гідротехнічну споруду, розташовану на земельній ділянці водного фонду з кадастровим номером 6325785700:01:000:0497 площею 183,3413 га, яка знаходиться на території Шевченківської селищної територіальної громади Куп`янського району Харківської області, не підлягає окремій державній реєстрації, адже такий об`єкт не є самостійним нерухомим майном, а є складовою частиною земельної ділянки водного фонду.
Посилання прокурора на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05.03.2024 по справі № 300/3657/22 колегія суддів відхиляє за її нерелевантністю, адже у вказаній справі досліджувались особливості гідротехнічної споруди – дамби, у той час, як у справі, що переглядається спірним об`єктом є земляна гребля з допоміжними об`єктами, що за функціональним призначенням є іншим видом гідротехнічної споруди.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 року № 755/10947/17 зазначено, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду, якою у даному випадку є постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.07.2026 по справі № 915/268/24.
За встановлених у справі обставин колегія суддів вважає, що у спірних правовідносинах Шевченківською селищною військовою адміністрацією Куп`янського району Харківської області не допущено протиправної бездіяльності щодо невжиття заходів, спрямованих на набуття права комунальної власності на гідротехнічні споруди, розташовані на земельній ділянці водного фонду з кадастровим номером 6325785700:01:000:0497 площею 183.3413 га, яка знаходиться на території Шевченківської селищної територіальної громади Куп`янського району Харківської області, а відтак, відсутні підстави для зобов`язання відповідача вчинити такі дії у примусовому порядку.
Судом першої інстанції вказаним обставинам належної правової оцінки не надано, внаслідок чого суд помилково погодився з доводами прокурора про наявність підстав для задоволення позовних вимог, скерованих до відповідача.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, у повній мірі встановлено всі обставини, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Згідно з пунктами 1, 4 частини 1 статті 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення.
З огляду на викладене, враховуючи неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, в результаті чого суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 у справі № 520/30084/25 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 2 статті 139 КАС України).
Згідно з частиною 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина 7 статті 139 КАС України).
Відповідно до наявної в матеріалах справи платіжної інструкції про сплату судового збору відповідачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що на користь відповідача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Куп`янської окружної прокуратури Харківської області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3633,60 грн.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327 -329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Шевченківської селищної військової адміністрації Куп`янського району Харківської області - задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.03.2026 по справі № 520/30084/25 - скасувати. 
Прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову.
Стягнути на користь Шевченківської селищної військової адміністрації Куп`янського району Харківської області (вул. Василя Стуса, 2, селище Шевченкове, Куп`янський район, Харківська область, 63601, код ЄДРПОУ 45098470) за рахунок бюджетних асигнувань Куп`янської окружної прокуратури (Харківська область, Куп`янський район, смт. Шевченкове, вул. Центральна, 9а, 63601, код ЄДРПОУ 0291010833) сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя | | Т.С. Перцова
Судді | | С.П. Жигилій   Я.М. Макаренко