Справа №574/1150/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Гук Т. Р.	
Номер провадження 33/816/1263/26 	Суддя-доповідач Янголь Є. В. 	
Категорія 130 КУпАП 	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Янголь Є.В.,за участю секретаря Кравченко Д.І, захисника Лішунова Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Лішунова Є.О. на постанову судді Буринського районного суду Сумської області від 08.05.2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Буринського районного суду Сумської області від 08.05.2026 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП й у відповідності до ч.2 ст. 36 КУпАП на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір на користь держави в сумі 665,60 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що 21.12.2025 року о 15 год 31 хв по вул. Зарічна у м. Буринь ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «ЗАЗ 1102» д.н.з. НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння та від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в установленому порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, 23.12.2025 року об 11 год 16 хв по вул. Незалежності у м. Буринь ОСОБА_1 , керував транспортним засобом «ЗАЗ 1102» д.н.з. НОМЕР_2 , в стані наркотичного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР України, за що також передбачена відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник Лішунов Є.О. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати постанову Буринського районного суду Сумської області від 08.05.2026 року, а провадження у справі відносно нього закрити на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, оскільки суд першої інстанції істотно порушив право на захист особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, розглянувши справу за її відсутності та без належного повідомлення захисника про дату та час розгляду.
Вказує, що суд не надав належної та мотивованої оцінки доводам захисту. З приводу першого епізоду, то судом першої інстанції не був оцінений довід щодо безперервності відеофіксації та обставини упередженості поліцейського, який передав свою бодікамеру іншому поліцейському, після чого запросив ОСОБА_1 відійти на певну відстань, де відбувалося спілкування без належної відеофіксації.
Щодо другого епізоду, то апелянт вважає, що факт керування не доведений належними доказами. Також, неналежно була оцінена процедура медичного огляду, оскільки суд не перевірив чи підтверджено матеріалами справи повний ланцюг проведення огляду. Якщо процедура не підтверджена належними документами висновок медичного огляду не може бути безумовною підставою для притягнення особи до відповідальності. Вважає, що суд проігнорував показання лікаря, щодо неможливості проведення лабораторного дослідження в умовах КНП «Буринська лікарня» для визначення кількісного визначення наркотичних та фактичної неможливості перевірити результати огляду.
Зазначає, що суд не оцінив кожен доказ окремо, зокрема не надав оцінки довідці Національної поліції щодо права керування, видану на особу ОСОБА_2 , яка не стосується ОСОБА_1 та не підтверджує його правовий статус.
Вважає, що при розгляді справи судом було порушено принцип змагальності та нейтральності суду, де суд фактично компенсував недоліки доказової бази сторони обвинувачення.
У судовому засіданні захисник Лішунов Є.О. скаргу підтримав із мотивів, зазначених у ній.
Особа, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 про розгляд скарги був повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду скарги
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Так, відповідно до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення в межах поданої захисником апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції дотримався вимог вищезазначеного закону та дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що факт вчинення ОСОБА_1 вказаних правопорушень, суддею суду першої інстанції було встановлено з врахуванням наявних у матеріалах справи та зібраних в процесі розгляду доказів: щодо першого епізоду – протоколу про адміністративне правопорушення та відеозапису, який було долучено працівниками поліції до складених матеріалів, а з приводу другого епізоду – протоколу про адміністративне правопорушення, висновку щодо результатів медичного огляду, показів свідка ОСОБА_3 , який є лікарем і проводив огляд особи, і також відеозапису.
Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку й обставин, за яких можливо було б дійти висновку про їх неналежність чи недопустимість, апеляційним судом не встановлено.
В ході апеляційного розгляду не встановлено порушення права на захист ОСОБА_1 судом першої інстанції, оскільки останній повідомлявся судом першої інстанції про дату, час та місце судового розгляду шляхом направлення йому SMS-повідомлення через КП «Д-3». Відповідна довідка про доставку зазначеного повідомлення мається в матеріалах справи (а.с.65).
З огляду на те, що ОСОБА_1 будучи обізнаним, що щодо нього складено два протоколи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, які розглядаються Буринським районним судом Сумської області, не дивлячись на достатність часу для того, аби з`явитися до суду, щоб висловити свою позицію та надати пояснення, заходів для явки до суду не вжив, письмових заперечень проти протоколів він не подавав, у зв`язку з чим така поведінка учасника процесу є такою, що направлена на затягування розгляду справи, з метою спливу строку притягнення до адміністративної відповідальності, та уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення проти безпеки дорожнього руху.
До того ж, представництво інтересів ОСОБА_1 здійснював захисник Лішунов Є.О., який наділений аналогічними правами, і який теж не був позбавлений можливості висловити суду позицію особи, яка притягається до адміністративної відповідальності з приводу складених відносно нього матеріалів.
Твердження захисника щодо його неналежного сповіщення про дату та час розгляду справи апеляційний суд не бере до уваги, оскільки як вбачається з матеріалів справи, ним було подано клопотання про відкладення, в якому чітко вказана дата судового розгляду, який він просить відкласти. Зважаючи на це, він був обізнаний про дату та час судового засідання, проте вкотре надіслав клопотання про відкладення, у якому до того ж не підтверджено поважність причини його неявки.
Також в матеріалах міститься довідка про доставку електронного документу від 29.04.2026, яка підтверджує доставку судової повістки одержувачу ОСОБА_4 , яка була надіслана йому в його електронний кабінет.
За таких обставин суд першої інстанції діяв у межах наданих законом повноважень і правомірно розглянув справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника.
Доводи захисника про те, судом першої інстанції не був оцінений його довід щодо безперервності відеофіксації та обставини упередженості поліцейського, спростовується змістом оскаржуваної постанови, в якій було надано оцінку доводу захисника щодо упередженості поліцейського Герича Є.В.
Додатково апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Як вбачається з відеозапису, який стосується першого епізоду від 21.12.2025 року, то на ньому дійсно зафіксовано, як під час спілкування з ОСОБА_1 один поліцейський передав свою бодікамеру іншому поліцейському (файл BPD0002_13590520251221153443_0002, час на відео 15:42:05), після чого відійшов з водієм на певну відстань. Камера продовжувала фіксувати поліцейського й ОСОБА_1 , проте зміст їхньої розмови почути неможливо. Однак описані обставини сталися вже після того, як працівники поліції встановили ознаки наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 та запропонували йому пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, від якого останній відмовився, (файл BPD0002_13590520251221153443_0002, час на відео 15:39:43), знаючи про наслідки такої відмови, оскільки поліцейськими у встановленому законом порядку вони були роз`яснені. Тобто станом на час спілкування із працівником поліції процедура огляду була завершена відмовою ОСОБА_1 від проходження огляду. 
Зважаючи на викладене вище, поліцейськими не було порушено процедуру проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, тож твердження про упередженість працівника патрульної поліції апеляційний суд розцінює як припущення апелянта.
Твердження захисника з приводу другого епізоду, про те, що факт керування автомобіля ОСОБА_1 не доведений належними доказами, є необґрунтованим.
Дійсно, на відео не зафіксовано безпосередній рух транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 . Відеозапис починається з моменту, коли автомобілі поліцейських та ОСОБА_1 вже зупинені. Проте, як вбачається з цього ж відео, ОСОБА_1 встає із місця водія, окрім нього ніхто в т\з не знаходився. На запитання поліцейського про те, звідки він прямує, зазначає, що з лікарні. Також, як правильно вказав суд першої інстанції в своїй постанові, під час складання протоколу, ОСОБА_1 не висловлював жодних заперечень щодо керування ним транспортним засобом. Тож, факт керування ОСОБА_1 автомобілем «ЗАЗ 1102» д.н.з. НОМЕР_2 доводиться сукупністю зібраних доказів.
Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про неналежну оцінку судом першої інстанції процедури медичного огляду та ігнорування показань лікаря ОСОБА_3 , щодо неможливості визначення кількісного показника наркотичних речовин саме через те, що КНП «Буринська лікарня» не має можливості для проведення даного лабораторного дослідження.
Відповідно до п.8 Розділу 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 №1452/735 передбачає можливість проведення огляду у закладі охорони здоров`я із застосуванням спеціальних технічних засобів, тестів (скринінгових лабораторних досліджень) на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини, тобто визначення якісного показника. На відміну від огляду на стан алкогольного сп`яніння, де результат має цифровий (кількісний) показник, обов`язковість зазначення конкретного кількісного показника наркотичної речовини у нг/мл як необхідної умови притягнення особи до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП законом не передбачена.
У зв`язку з цим, показання лікаря ОСОБА_3 щодо неможливості визначення кількісного показника наркотичних речовин саме через те, що КНП «Буринська лікарня» не має можливості для проведення даного лабораторного дослідження є не вирішальними, оскільки дана лікарня є медичним закладом якому надано право на проведення відповідного огляду, результатом якого є визначення якісного показника, який дає підстави стверджувати чи перебуває особа в стані наркотичного сп`яніння.
Вирішальне значення для справи має не сам по собі кількісний показник наркотичної речовини, а встановлений у визначеному порядку факт перебування водія у стані наркотичного сп`яніння. Такий факт у даній справі підтверджується висновком лікаря, який складений за результатами медичного огляду ОСОБА_1 та дослідження біологічного матеріалу.
Незгода апелянта із медичним висновком не може бути підставою для скасування постанови, оскільки такий проведено в медичному закладі, якому надано право на проведення відповідного огляду, що не спростовує факту перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння, як і не впливає на правильність висновку судді першої інстанції про наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Посилання апелянта на те, що у матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують повний ланцюг проведення огляду, також не спростовує висновків суду. З наявних у справі матеріалів вбачається, що огляд проводився у закладі охорони здоров`я, за його результатами складено висновок лікаря встановленої форми, у якому зазначено, що ОСОБА_1 перебуває в стані наркотичного сп`яніння. Зазначене апелянтом не є достатньою підставою для визнання недопустимим висновку лікаря, який є офіційним медичним документом та містить остаточний результат огляду особи на стан наркотичного сп`яніння. Захисником не наведено таких істотних порушень процедури огляду на стан наркотичного сп`яніння у медичному закладі, які б спростовували висновок про перебування ОСОБА_1 у стані наркотичного сп`яніння.
Щодо відмови місцевого суду у клопотанні захисника про призначення експертизи, апеляційний суд зазначає, що дане клопотання було заявлено захисником уже зі спливом строків зберігання біологічного матеріалу ОСОБА_1 , який зберігався протягом 90 днів з дня відібрання, у зв`язку з чим судом першої інстанції було правомірно відмовлено в його задоволенні.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для скасування судового рішення та не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд, переглянувши справу в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП було встановлено суддею суду першої інстанції за результатом повного, всебічно та об`єктивно розгляду справи, з врахуванням належних та допустимих доказів, з наданням їм правової оцінки, і обставин, за яких справа підлягала б закриттю за відсутністю в діях останнього складу вказаного адміністративного правопорушення, не встановлено.
Під час розгляду справи не було встановлено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення статей 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому на підставі п.1 ч.7 ст.294 КУпАП вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,
П О С Т А Н О В И В:
Постанову Буринського районного суду Сумської області від 08.05.2026 року, якою ОСОБА_1 , був притягнутий до адміністративної відповідальності за частинами 1 статей 130 КУпАП – залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника Лішунова Є.О. на цю постанову – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя Сумського апеляційного суду	Янголь Є. В.