ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 300/4329/25 пров. № А/857/37457/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В., 
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року у справі №300/4329/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,

суддя у І інстанції Главач І.А.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту рішення 31 липня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), у якому просила:
– визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови у зарахуванні позивачці до загального стажу усіх періодів роботи згідно із записами у трудовій книжці НОМЕР_1 (у тому числі періоду з 15.07.1983 по 15.01.1988 на посаді швачки-мотористки на Івано-Франківській трикотажній фабриці (запис № 1-2);
– зобов`язати відповідача зарахувати позивачці до загального стажу усі періоди роботи згідно із записами у трудовій книжці НОМЕР_1 (у тому числі періоду з 15.07.1983 по 15.01.1988 на посаді швачки-мотористки на Івано-Франківській трикотажній фабриці (запис № 1-2).
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.07.2025 у справі №300/4329/25, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без участі сторін, позов було задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 16.04.2025 № 092650008394 та ГУ ПФУ в Черкаській області від 04.06.2025 № 092650008394 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, як орган, який уповноважений на вирішення питання щодо призначення пенсії позивачки, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.07.1983 по 15.01.1988 відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 виданої 15.07.1983, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 28.05.2025 та призначити їй пенсію за віком, відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган. Недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій належить трудова книжка, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Окрім того, відповідачем не подано жодного доказу про вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності інформації зазначеної у трудовій книжці позивача, натомість відмовлено у зарахуванні до страхового стажу спірний період її роботи.
А тому, суд першої інстанції вважав протиправними дії територіального органу Пенсійного фонду України щодо незарахування періоду роботи позивачки з 15.07.1983 по 15.01.1988, оскільки даний період роботи підтверджено достатніми та належними доказами та прийшов до висновку про необхідність скасування рішень ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 16.04.2025 № 092650008394 та ГУ ПФУ в Черкаській області від 04.06.2025 № 092650008394 про відмову в призначенні пенсії.
Окрім того, суд вирішив, що оскільки матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про відсутність можливості у відповідача прийняти обґрунтоване та законне рішення у формі, передбаченій чинним законодавством, то зобов`язав ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, як орган, який уповноважений на вирішення питання щодо призначення пенсії позивачки, зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 15.07.1983 по 15.01.1988 відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 виданої 15.07.1983, та повторно розглянути заяву позивачки про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 28.05.2025 та призначити їй пенсію за віком, відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. 
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що згідно рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області № 092650008394 від 16.04.2025 позивачці відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідної тривалості страхового стажу. До страхового стажу не зараховано період роботи позивачки з 15.07.1983 по 15.01.1988 в зв`язку з тим, що запис про звільнення завірено нечитабельною печаткою, а також через відсутність відомостей про наказ про звільнення у доданій архівній довідці № 1-5/06-07. За результатами повторного розгляду заяви позивачки від 28.05.2025, про призначення пенсії, ГУ ПФУ в Черкаській області повторно відмовило позивачці у призначенні пенсії за віком, про що було прийнято рішення № 092650008394 від 04.06.2025. Оскільки стаж позивачки становить 29 років 7 місяців 26 днів, ГУ ПФУ в Черкаській області прийнято рішення про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком, відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу. 
Окрім того, наголошує, що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області жодних рішень про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії не приймало та не порушувало право позивачки на отримання пенсії згідно із діючим законодавством.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення віку 60 років 09.04.2025 звернулася до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою від 09.04.2025 про призначення пенсії за віком. У відповідь на заяву позивачки відповідач листом від 18.04.2025 повідомив, що рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області № 092650008394 від 16.04.2025 позивачці відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідної тривалості страхового стажу. До страхового стажу не зараховано період роботи позивачки з 15.07.1983 по 15.01.1988 в зв`язку з тим, що запис про звільнення завірено нечитабельною печаткою, а також через відсутність відомостей про наказ про звільнення у доданій архівній довідці № 1-5/06-07. 
За результатами повторного розгляду заяви позивачки від 28.05.2025 про призначення пенсії, ГУ ПФУ в Черкаській області повторно відмовило позивачці у призначенні пенсії за віком, про що було прийнято рішення № 092650008394 від 04.06.2025.
Вважаючи такі відмови пенсійних органів протиправними, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Пунктом 9 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що відповідач - це суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача.
Відповідно до статті 46 Кодексу адміністративного судочинства України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Як визначено частиною 1 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.
Згідно із частиною 3 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача (частина 4 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України).
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.
Згідно з частиною 5 статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України під час вирішення питання про залучення співвідповідача чи заміну належного відповідача суд враховує, зокрема, чи знав або чи міг знати позивач до подання позову у справі про підставу для залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Таким чином, законодавцем встановлені дві умови заміни неналежного відповідача: 1) згода позивача на заміну первинного відповідача; 2) якщо заміна неналежної сторони не приведе до зміни підсудності.
Апеляційний суд зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач визначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 у квітні та травні 2025 року зверталася до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок пенсії.
З 01.04.2021 впроваджено нову технологію екстериторіального призначення/ перерахунку пенсії та ухвалено Постанову правління Пенсійного фонду України “Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України” від 16.12.2020 року № 25-1 (далі – Постанова), зареєстровану в Міністерстві Юстиції України 16.03.2021 за №339/35961, згідно з якою внесено, зокрема, відповідну низку змін до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України. 
Відповідно до пункту 1.1 Порядку, заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр). 
Згідно з пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі – Порядок №22-1, зі змінами), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 передбачено, що створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
При цьому пунктом 4.7 Порядку № 22-1 встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Відповідно до пункту 4.8 Порядку № 22-1, заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.
Згідно з пунктом 4.10 Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/ фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Таким чином, принцип екстериторіальності застосовується при опрацюванні заяв про призначення та перерахунок пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.
Апеляційний суд звертає увагу, що заяви позивачки про призначення пенсії розглянуті за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та ГУ ПФУ в Черкаській області, за результатом яких прийняті рішення від 16.04.2025 № 092650008394 та від 04.06.2025 № 092650008394 відповідно про відмову позивачі у призначенні пенсії. 
Тобто, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не приймалось жодних рішень по суті заяви позивачки, відтак відповідальними за опрацювання заяв позивачки та прийняття відповідних рішень є, в даному випадку, визначені у встановленому порядку територіальні органи Пенсійного фонду - ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та ГУ ПФУ в Черкаській області, які фактично до участі у справі в якості відповідачів не залучалися.
Однак, суд першої інстанції, помилково встановив обставини справи, та не вирішив питання щодо залучення інших відповідачів відповідно до вимог статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України та безпідставно ухвалив рішення про задоволення позову до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яке не належним відповідачем у цій справі, що на думку апеляційного суду свідчить про порушення норм процесуального права при ухваленні рішення судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.
Оскільки заміна неналежного відповідача у порядку статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України судом першої інстанції не здійснювалася, а апеляційний суд відповідно до положень статті 48 Кодексу адміністративного судочинства України не наділений повноваженнями здійснювати таку заміну на стадії апеляційного перегляду справи, підстави для задоволення позову до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області відсутні.
Одночасно, апеляційний суд зауважує, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни або залучення як співвідповідача на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача, із заявою про поновлення строку на звернення до суду у разі необхідності.
Частиною 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи викладене, на переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, а також неправильне застосування норм процесуального права, що призвело до помилкового задоволення позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області задовольнити.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31 липня 2025 року у справі № 300/4329/25 скасувати та в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар