Справа № 357/2881/26
Провадження № 2/357/3918/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Ярмола О. Я. ,
при секретарі - Вдовика А. В.,
представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Барабаша В.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 5, в порядку спрощеного позовного провадження, справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»», ОСОБА_2 , Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_3 » про стягнення страхового відшкодування,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ПрАТ «СК «УСГ»», ОСОБА_2 , ПП «Павлюк Транс» в якому, з урахуванням заміни відповідача ПП «Павлюк Транс» належним Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_3 », просила суд:
- стягнути з ПрАТ «СК «УСГ»» на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 10 253,36 грн.;
- стягнути із ОСОБА_2 на користь позивача франшизу в розмірі 3 200,00 грн.;
- стягнути з Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_3 » на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 93 539,00 грн
- розподілити судові витрати, які становлять 17 131,20 грн., з яких: 1331,20 грн - судовий збір, 12 000,00 грн - витрати на правову допомогу, 9850,00 грн - витрати на спеціаліста, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

І. Позиція сторін у справі

Позивач ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовує тим, що 19 березня 2025 року близько 16 год 39 хв водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Sprinter 516 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 виїхав на зустрічну смугу руху для виконання маневру обгону на перехресті автодороги сполученням «Київ - Чоп» та «Ясенів - Лучківці», не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, спричинив зіткнення із автомобілем «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_4 , чим порушив вимоги п.1.5, п.2.3.6, п.14.6.а, п.14.6.в Правил дорожнього руху. Як наслідок, ОСОБА_4 спричинено легкі тілесні ушкодження, транспортним засобам - механічні пошкодження та матеріальні збитки. На момент вчинення ДТП транспортний засіб «Mercedes-Benz Sprinter 516 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 було застраховано ПрАТ «Страхова компанія «УСГ»». Ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 160 000 грн, а франшиза - 3 200,00 грн. 08.04.2025 ВП №1 Золочівського району РВП ГУ НП у Львівській області направлено матеріали перевірки внесених до Інформаційно-телекомунікаційної системи за фактом ДТП, яке відбулось 19.03.2025 УПП у Львівській області для притягнення винної особи до адміністративної відповідальності. 25.04.2025 УПП у Львівській області складено протокол ЕПР1 311259 про адміністративне правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП вчинене ОСОБА_2 08.05.2025 суддею Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Гребінь О.О. у справі № 357/6375/25 винесено постанову, якою визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і притягнуто останнього до адміністративної відповідальності. Внаслідок даного ДТП позивачу, як власнику автомобіля «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_2 було завдано механічні пошкодження, що являється майновою шкодою. Листом ПАТ «СК «УСТ»» №ДКЦВ-33785 від 14.10.2025 повідомлено, що згідно Звіту №194152 від 29.06.2025 розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_2 визначається рівним ринковій вартості, та як вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість досліджуваного транспортного засобу і складає 477 438,84 з ПДВ (300 746,64 грн. без ПДВ). Згідно зобов`язуючої пропозиції вартість автомобіля «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_2 , після дорожньо-транспортної пригоди складає 151 000,00 грн. Таким чином ПАТ «СК «УСТ»», розмір страхового відшкодування розрахував наступним чином: 300 746,64 грн. - 151 000,00 грн. - 3 200,00 грн. (франшиза) = 146 546,64 грн., де: 300 746,64 грн. - ринкова вартість транспортного засобу до ДТП; 151 000,00 - вартість транспортного засобу після ДТП; 3200,00 - франшиза. 16.10.2025 року позивачу було здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі 146 546,64 грн. Однак, позивач не погодився із визначеним ПрАТ «СК «УСГ»» розміром страхового відшкодування у сумі 146 546,64 грн, оскільки вважає, що розрахунок не відповідає реальному розміру понесених збитків та не відображає справедливого і повного відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. У зв`язку з вищезазначеним, позивач звернувся за отриманням правової допомоги, що в свою чергу призвело до звернення до судового експерта Вербова В.В., з метою проведення автотоварознавчого дослідження. Листом від 27.02.2023 року та 08.03.2023 року ПрАТ «СК «УСГ»» та ОСОБА_2 було належним чином повідомлено про час, дату, місце здійснення огляду транспортного засобу «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_2 , проте останні на огляд не з`явилися, присутність представника не забезпечили. Відповідно огляд транспортного засобу проводився без їх участі. Судовим експертом Вербовим В.В. був складений висновок експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості № 145 від 08.10.2025 року. Згідно із зазначеним висновком вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок його аварійного пошкодження у ДТП, у зв`язку з тим, що вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля перевищує його вартість до цього пошкодження, і відповідно проводити його повноцінне ремонтне відновлення економічно недоцільно, визначається у розмірі його ринкової вартості на момент до цього пошкодження, яка, з врахуванням характеристик, показників його стану на той час, що можливо було встановити при експертному огляді 12.08.2023 року вже аварійно пошкодженого автомобіля, після його більш ніж 4-ох місячного зберігання, становить: 404 539,00 грн. Відтак ПрАТ «СК «УСГ»» у силу вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та договору має відшкодувати завдану шкоду у межах суми страхового відшкодування, як страховик особи, яка завдала шкоду. Як вбачається зі звіту № 194152 про оцінку автомобіля, складеного 29.06.2025, матеріальний збиток завданий власникові «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП на дату оцінки КТЗ складає 300 746,64 грн.. Однак, згідно з висновком судового експерта № 145 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження, складеного 08.10.2024 судовим експертом Вербовим В.В., вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_2 , становить 404 539,00 грн.. Отже за таких обставин розмір страхового відшкодування, розрахований та виплачений ПрАТ «СК «УСГ»», не відповідає реальному розміру матеріального збитку, заподіяного позивачу пошкодженням автомобіля марки «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_2 , у зв`язку із чим з ПрАТ «СК «УСГ»» підлягає стягненню повна вартість страхового відшкодування у вигляді різниці між реальним розміром матеріального збитку та виплаченим страховим відшкодуванням ПрАТ «СК «УСГ»», що становить 10 253,36 грн із розрахунку: 160 000 грн. - 146 546,64 грн. - 3 200 грн. = 10 253,36 грн., де 160 000 грн - сума страхового відшкодування передбачена полісом № ЕР-226189611, 146 546,64 - сума страхової виплати здійснена ПрАТ «СК «УСГ»»; 3 200 грн. - франшиза. Таким чином до стягнення з ПрАТ «СК «УСГ»» на користь позивача підлягає страхове відшкодування в розмірі 10 253,36 грн.
Відповідно до умов полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-226189611, яким була застрахована цивільна відповідальність водія транспортного засобу, розмір франшизи становить 3 200,00 грн. Згідно зі ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», франшиза не відшкодовується страховиком та підлягає стягненню безпосередньо з винної особи, тобто з водія, який своїми неправомірними діями спричинив дорожньо-транспортну пригоду та завдав позивачу матеріальної шкоди. Відтак із відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути 3 200,00 грн франшизи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18) сформульовано висновок, що аналіз норм статей 1172 та 1187 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої ст. 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Відповідно до наданих старшому слідчому СВ ВП №1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області Гуляйгородському Р.В. пояснень, водієм ОСОБА_2 від 19.03.2025, останній повідомив, що працює водієм у ПП «Павлюк Транс», яке надає послуги перевезення. На даному підприємстві він працює протягом трьох років, хоч офіційно і не працевлаштований. Протягом близько двох років він керує автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter» надаючи послуги перевезення пасажирів. Так, 19.03.2025 від близько 15-ї години виїхав із залізничного вокзалу у напрямку м. Рівне. З м. Львів до м. Рівне він перевозив п`ятнадцять пасажирів, які придбали квитки на вокзалі. Зі слів пасажирки ОСОБА_6 вбачається, що вона 19.03.2025 о 15:00 год на автобусній станції в м. Львів взяла квиток та сіла в маршрутне таксі сполученням Львів-Житомир. Автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 516 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 у м. Житомир мав прибути згідно графіку о 21:25 год. В маршрутці остання задрімала і прокинулася від звуку екстреного різкого гальмування за яким слідував удар. При цьому, якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Разом з тим, внаслідок ДТП транспортний засіб марки Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_2 , є фізично знищеним, оскільки згідно з висновком судового експерта Вербова В.В. - експертного автотоварознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку та ринкової вартості транспортного засобу №145 від 08.10.2025 року, вартість його відновлювального ремонту становить 664 210,58 грн, що суттєво перевищує ринкову вартість транспортного засобу до ДТП - 404 539,00 грн. Таким чином, проведення ремонтних робіт є економічно недоцільним, а транспортний засіб підлягає визнанню таким, що не підлягає відновленню (тотальна загибель). Указані докази свідчать про наявність належних правових підстав для визначення заподіяної позивачу шкоди шляхом встановлення ринкової вартості транспортного засобу до ДТП та відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. За таких обставин розмір матеріального збитку, завданого позивачеві, слід розраховувати як такий, що дорівнює вартості транспортного засобу до настання ДТП, яка становить 404 539,00 грн. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «СК «УСГ»» на підставі полісу № ЕР- 226189611 від 31.12.2024, яким передбачена страхова сума за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у сумі 160 000,00 грн, франшиза 3 200,00 грн. Сума страхового відшкодування, яка була сплачена позивачеві становить 146 546,64 грн, що підтверджується відомостями про банківську транзакцію від 16.10.2025. Так, з урахуванням норм ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір відшкодування потерпілому завданої шкоди, яку має виплатити ПП «Павлюк Транс» позивачу різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, до становить 244 539,00 грн із розрахунку 404 539,00 грн (ринкова вартість до ДТП) - 146 546,64 грн (страхова виплата) -10 253,36 грн (доплата страхового відшкодування) - 3 200,00 грн (франшиза), так як ремонт вважається економічно необґрунтованим, а належний позивачу автомобіль є фізично знищеним. Разом з тим, вартість залишків транспортного засобу Ford Fusion, д.н.з. НОМЕР_2 , після ДТП становить - 151 000,00 грн. У зв`язку з цим, наявні підстави для зменшення розміру заявлених до відшкодування збитків, що становить 93 539,00 грн (244 539,00 грн - 151 000,00 грн). У зв`язку з наведеним ПП «Павлюк Транс», як володілець транспортного засобу та роботодавець водія, якого при виконанні своїх трудових обов`язків визнано винним у вчиненні ДТП, в силу положень статей 1172, 1187, 1188, 1194 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 93 539,00 грн. Узагальнюючи викладене позивач просила задовольнити позов у повному обсязі.
25.03.2026 від представника ПрАТ «СК «УСГ»» засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву у якому представник проти позову заперечує, не визнає в повному обсязі, вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на те, що на виконання своїх зобов`язань за полісом № ЕР-226189611 ПрАТ «СК «УСГ»» на підставі заяви про виплату та страхового акту сплатило на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 146 546,64 грн, що підтверджує сам позивач. Розрахунок розміру страхового відшкодування сплаченого ПрАТ «СК «УСГ»» на користь позивача здійснено відповідно до Звіту № 194152 про оцінку вартості матеріального збитку від 29.07.2025, де зазначено, що вартість відновлювального ремонту ТЗ становить 1 205 590,17 грн, ринкова вартість - 300 746,64 грн. Тобто вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість ТЗ. Оскільки у даному випадку вартість відновлювального ремонту не менша за ринкову вартість ТЗ, то вартість матеріального збитку визначається такою, що дорівнює ринковій вартості. Отже вартість матеріального збитку становить 300 746,64 грн, що зазначено у Звіті № 194152. Враховуючи те, що вартість ТЗ до ДТП становила 300 746,64, а після ДТП - 151 000,00 грн то розмір страхового відшкодування склав 146 546,64 грн із розрахунку: 300 746,64 - 151 000,00 - 3 200,00 = 146 546,64 грн. На підтвердження розміру своїх вимог позивач надає копію висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження № 145 від 08.10.2025 де вартість відновлювального ремонту становить 1 405 166,78 грн, ринкова вартість - 404 539,00 грн, вартість матеріального збитку дорівнює ринковій вартості і становить 404 539,00 грн., утилізаційна вартість (вартість у пошкодженому стані) становить 151 000,00 грн. Однак відповідач не може з цим погодитися, оскільки у висновку № 145 експерт визначає вартість автомобіля «Ford Fusion» д.н.з. НОМЕР_2 двома способами. Спочатку, визначаючи ринкову вартість пошкодженого автомобіля експерт використовує метод підбору аналогів з мережі Інтернет. При цьому, експерт підбирав автомобілі різної комплектації, що підтверджується інформацією зазначеною на фотознімках, наданих експертом на сторінках 15-16 висновку № 145 (ілюстрації № 6-16). Так, зокрема, на ілюстраціях № 6, № 10, №13, № 14 та № 16 обрано автомобіль з комплектацією «SE», решта автомобілів (ілюстрації № 7-9, 11, 12, 15) іншої комплектації. Представник відповідача звертав увагу суду, що комплектація ТЗ впливає на ціну ТЗ. А оскільки в даному випадку експерт визначав ціну як середнє значення, то відповідно, вибір ТЗ з іншою комплектацією впливає на формування (визначення ринкової вартості). В подальшому, при визначенні коефіцієнта фізичного зносу експерт розраховує ринкову вартість ТЗ згідно з бюлетнем. Тобто, для розрахунку коефіцієнту фізичного зносу експерт розраховує ринкову вартість підбираючи аналог ТЗ з бюлетеня, хоча при попередніх розрахунках ринкової вартості ТЗ експерт визначав таку ринкову вартість за даними мережі Інтернет. За аналог експерт бере автомобіль Ford Mondeo 1,6 TDCi 115 HP 2014 року випуску (ілюстрація № 17, сторінка 21 висновку № 145). Як вбачається з бюлетеня № 139 (ілюстрація № 17, сторінка 21 висновку № 145) за аналог взято ТЗ Ford Mondeo 1,6 TDCi 115 HP, тип двигуна - дизель, в той час як пошкоджений ТЗ має тип палива «В» (бензин) про що вказано у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (копія міститься в матеріалах справи). Таким чином, при визначенні ринкової вартості ТЗ експертом порушено норми Методики, що призвело до викривлення та завищення ринкової вартості пошкодженого автомобіля. Щодо вимоги позивача про відшкодування судових витрат по справі, що складаються із судового збору, витрат на правову допомогу та витрат на спеціаліста, сторона відповідача вказує, що витрати за проведення експертизи покладаються на страховика лише у разі порушення останнім строків проведення огляду пошкодженого ТЗ. Оскільки повідомлення про ДТП отримано 10.06.2025, огляд здійснено 17.06.2025, то такі не підлягають до задоволення. Крім того, сторона відповідача ПрАТ «СК «УСГ»» звертає увагу суду на те, що у постановах Верховного Суду у справах № 905/1795/18 та № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, заявлену ціну позову, документально підтверджений витрачений адвокатом час та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Також Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. В позовній заяві позивач зазначає про витрати на правничу допомогу в розмірі 12000,00 грн. В той же час, позивач не додає жодних документів на підтвердження таких витрат, зокрема договір на підставі якого правнича допомога надається. Так, позивач вказує, що витрати на правову допомогу становлять 12 000,00 грн з яких: 500 грн - попереднє вивчення документів, консультації та роз`яснення замовнику, 2000 грн - ознайомлення із матеріалами та доданими обґрунтувальними документами, проте в чому саме полягає відмінність даного пункту і попереднього не зрозуміло, даний пункт вже включає в себе попередній - ознайомлення з документами та консультація; 2000 грн - здійснення запитів адвокатом, проте яким чином такі запити пов`язані з даною справою та вимогами саме до страховика не зрозуміло; 1000 грн - звернення до спеціаліста та отримання оцінки, при цьому, експертизу проведено на замовлення позивача на підставі договору, укладеного з експертом, за наслідком проведеної експертизи експертом складено висновок, отримання даного висновку не потребує участі представника; 1000 грн - аналіз законодавства, аналіз наданих доказів, юридичний аналіз складності справи та прогнозування результату, аналіз судової практики, в тому числі практик апеляційних судів та практики Касаційного суду у складі Верховного суду, щодо підстав позову; 500 грн - консультації та роз`яснення з правових питань після здійсненого аналізу, вироблення та погодження правової позиції у справі, при цьому це вже третя консультація та роз`яснення, які фактично включені в другий пункт та попередній; 5000 грн - підготовка позову до суду першої інстанції, при цьому сторона відповідача вважає даний розмір не є співмірним зі складністю даної справи. Більше того, представником окремо виділено консультація, збір документів та аналіз практики і доказів, отже в суму 5000 грн входить лише написання тексту позовної заяви. Таким чином, ПрАТ «СК «УСГ»» вважає заявлений розмір витрат необгрунтованим та непропорційним витратам на професійну правничу допомогу, з огляду на обсяг наданих адвокатом послуг та складність справи. У зв`язку з наведеним просили у задоволенні позову в частині, що стосується вимог до ПрАТ «СК «УСГ»» відмовити в повному обсязі.
02.04.2026 від представника позивача через ЕКЕС надійшла відповідь на відзив на позовну заяву у якій представник, ознайомившись із аргументами представника відповідача ПрАТ «СК «УСГ»», викладеними у відзиві стосовно порушення експертом норм Методики, що призвело до викривлення та завищення ринкової вартості пошкодженого автомобіля, вважає їх необґрунтованими та такими, що не можуть братися судом до уваги при вирішенні даної справи з огляду на те, що відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані серед іншого встановлюються висновками експертів. За змістом ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Відповідно до положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, з метою об`єктивного визначення вартості транспортного засобу та розміру завданого матеріального збитку, що потребує спеціальних знань, було проведено автотоварознавче дослідження, за результатами якого складено висновок експерта № 145 від 08.10.2025 року, який містить обґрунтовані висновки та відповідає вимогам процесуального законодавства. При цьому, із висновку експерта №145 за результатами проведення експертного автотоварознавчого дослідження, складеного 08.10.2025, вбачається, що судовий експерт Вербов В.В, обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за ст. 384 КК України та висновок згідно ч.5 ст. 106 ЦПК України підготовлено для подання до суду, що відповідає вимогам процесуального закону, щодо висновків експертизи, які виготовлені на замовлення сторони у справі, про що зазначалось позивачем у позовній заяві. Водночас посилання відповідача як на доказ - на Звіт про оцінку транспортного засобу, наявний у матеріалах страхової справи, є безпідставними, оскільки такий звіт не є висновком судового експерта та не відповідає вимогам ст. 106 ЦПК України. Так, зі звіту відповідача вбачається, що при визначенні ринкової вартості транспортного засобу окремі коригуючі показники, передбачені Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, фактично не вплинули на кінцевий результат, оскільки у розрахунку прямо зазначено: Гк = 0,00 %, Дз = 0,00 %, Сдод = 0,00 грн, а ринкова вартість автомобіля визначена на рівні 300 746,64 грн. Водночас при визначенні вартості відновлювального ремонту ПрАТ «СК «УСГ»» застосував коефіцієнт фізичного зносу Ез = 0,7, однак надалі, встановивши економічну недоцільність ремонту, не здійснив повного та послідовного розрахунку збитку з урахуванням залишкової вартості транспортного засобу. Таким чином, коефіцієнт фізичного зносу у звіті ПрАТ «СК «УСГ»» (0,7) використано вибірково - виключно при визначенні вартості відновлювального ремонту, однак не враховано при визначенні розміру матеріального збитку, що є внутрішньо суперечливим та свідчить про довільний характер розрахунків. Тому такий підхід свідчить про формальний характер оцінки та непослідовне застосування методичних показників. Водночас, слід зазначити що у Звіті №194152 від 29.06.2025 про оцінку вартості матеріального збитку прямо зазначено: «Оцінювач не несе відповідальність за достовірність представлених документів, необхідних для визначення прав власності на оцінюваний об`єкт, і не несе відповідальність за будь-які судження у фінансовій, правовій і податковій сферах, що належать Замовнику. Інформація отримана з незалежних джерел вважається правдивою, однак оцінювач не гарантує в якій небудь формі факт її достовірності. Оцінювач не несе відповідальність за стан складових чи агрегатів, що неможливо досліджувати в ході звичайного інспектування (чи зовнішнього візуального огляду). Оцінювач припускає відсутність яких-небудь схованих факторів, що впливають на оцінку вартості досліджуваного об`єкта, стан конструкцій, вузлів, елементів. Проведений аналіз, міркування та висновки обмежуються лише викладеними припущеннями й обмежувальними умовами і представляють власне професійне судження оцінювача. Таким чином, зазначені застереження свідчать про те, що проведена оцінка фактично є псевдооцінкою та має суто характер припущення, та не ґрунтується на повному і достовірному дослідженні об`єкта, що суперечить вимогам щодо належності та допустимості доказів. Фактично оцінювач заздалегідь обмежує власну відповідальність за результати оцінки, що ставить під сумнів об`єктивність і точність визначеного розміру шкоди. За таких обставин вказаний звіт не може бути покладений в основу визначення реального розміру матеріального збитку, особливо у порівнянні з висновком судового експерта, який виконаний із дотриманням процесуальних вимог та передбачає відповідальність експерта за достовірність свого висновку. Доводи представника відповідача ПрАТ «СК «УСГ»» щодо того, що експерт у висновку №145 визначав ринкову вартість транспортного засобу двома способами, є безпідставними та свідчать про неправильне трактування норм методики оцінки, оскільки, за п. 7.2 Методики, основним підходом, який використовується для оцінки КТЗ, є порівняльний підхід. Основним методом у межах порівняльного підходу є метод, заснований на аналізі цін ідентичних КТЗ. Пунктом 7.6. передбачено, що у разі неможливості визначення ринкової вартості КТЗ із застосуванням середньої ціни продажу (пропозиції) ідентичного КТЗ використовується метод, заснований на аналізі цін аналогічних транспортних засобів, у вигляді розрахунків за такою формулою чи за методологією, передбаченою пунктом 7.12 цієї Методики. Нормативні положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів не забороняють застосування декількох підходів до визначення вартості, а навпаки передбачають можливість використання різних джерел інформації та методів з метою отримання об`єктивного і обґрунтованого результату дослідження об`єкта. Водночас доводи представника відповідача ПрАТ «СК «УСГ»» щодо нібито використання експертом автомобілів-аналогів з різною комплектацією є безпідставними та не впливають на правильність визначення ринкової вартості транспортного засобу. Відтак твердження представника про використання неідентичних аналогів є суто формальним та спрямованим виключно на дискредитацію висновку експерта, без наведення доказів істотного впливу таких відмінностей на кінцевий результат оцінки. Посилання представника на порушення п.п. 7.12.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів у зв`язку з використанням аналога транспортного засобу з іншим типом палива є безпідставним та ґрунтується на неправильному тлумаченні зазначеної норми. Таким чином, доводи представника відповідача ПрАТ «СК «УСГ»» щодо порушення експертом вимог Методики, які нібито призвели до викривлення та завищення ринкової вартості пошкодженого транспортного засобу, є необґрунтованими, не підтверджені належними та допустимими доказами і не знаходять свого фактичного підтвердження.
Щодо тверджень стосовно необґрунтованості та непропорційності розміру витрат на професійну правничу допомогу представник позивача вказував, що такі доводи є штучними та спрямовані на формальне зменшення розміру витрат без урахування реального змісту наданих послуг. Зокрема, твердження про «подвійний облік» консультацій та аналізу документів є безпідставним, оскільки зазначені дії охоплюють різні етапи надання правничої допомоги: первинне вивчення обставин, подальший аналіз доказів, формування правової позиції та її коригування в процесі підготовки позову. Аналогічно, підготовка адвокатських запитів, взаємодія зі спеціалістом та отримання експертного висновку є самостійними процесуальними діями, необхідними для належного обґрунтування позовних вимог, а тому не можуть вважатися такими, що «не пов`язані зі справою». Доводи про неспівмірність вартості підготовки позовної заяви також є абсурдним, оскільки представник відповідача ПрАТ «СК «УСГ»» не наводить жодних критеріїв або розрахунків, які б свідчили про завищення витрат, тоді як обсяг позовної заяви, складність правових питань, кількість учасників справи (у тому числі необхідність аналізу експертних висновків, Методики та судової практики) об`єктивно зумовлюють відповідний розмір гонорару. Таким чином, всі заявлені витрати є логічно взаємопов`язаними, фактично понесеними та необхідними для належного захисту прав позивача, а доводи представника є безпідставними, та як ґрунтуються лише на припущенні. Отже, доводи, наведені представником відповідача ПрАТ «СК «УСГ»» у відзиві, не спростовують жодним чином доказів, наведених позивачем у позовній заяві. 
02.04.2026 від відповідача ПП «Павлюк-Транс» в особі директора ОСОБА_3. засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити у задоволенні позову в частині вимог до ПП «Павлюк-Транс» у повному обсязі у зв`язку з тим, що ПП «Павлюк-Транс» є неналежним відповідачем у справі посилаючись на те, що ПП «Павлюк-Транс» не є власником або володільцем ТЗ, що є учасником ДТП, щодо якого позивач звернувся із позовом. Не перебуває та ніколи не перебувало у трудових відносинах чи цивільно-правових відносинах із винуватцем ДТП - ОСОБА_2 , а також не є суб`єктом будь-яких правовідносин, пов`язаних із даним страховим випадком. Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, ТЗ «Mercedes-Sprinter 516CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , під час ДТП здійснювалося пасажирське перевезення за маршрутом «Львів-Харків». Однак. ПП «Павлюк-Транс» не здійснює пасажирських перевезень, що підтверджується переліком КВЕД, зазначених у Витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань. Водночас серед додатків до позовної заяви, позивачем надано копію адвокатського запиту до ФОП ОСОБА_3 , а також роздруківку з електронної пошти, яка підтверджує направлення адвокатського запиту з ЕЦП на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_4. Однак ПП «Павлюк-Транс» не використовує у своїй діяльності доменне ім`я ІНФОРМАЦІЯ_3 та не володіє торговою маркою «Павлюкс-Транс». Разом з тим, в наданих старшому слідчому поясненнях від 19.03.2025, водієм зазначена назва підприємства ПП «Павлюк-Транс», без зазначення жодної інформації, яка б ідентифікувала підприємство (код ЄДРПОУ, контактні дані, тощо). Також, даною особою не надано жодного підтвердження наявності трудових чи цивільно-правових відносин з ПП «Павлюк-Транс». Відтак цілком ймовірно, що зазначення в поясненнях саме ПП «Павлюк-Транс» є наслідком описки під час заповнення документів. В матеріалах справи міститься поліс № ЕР-226189611 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з якого вбачається, що страхувальником є фізична особа. Це додатково підтверджує відсутність будь-якого зв`язку із ПП «Павлюк-Транс» та транспортним засобом. Також в додатках до позовної заяви є копія свідоцтва про державну реєстрацію ТЗ «Mercedes-Sprinter 516CDI» д.н.з. НОМЕР_1 , де чітко зазначено власника ТЗ - фізичну особу ОСОБА_3 , натомість жодного підтвердження щодо наявності права володіння або користування даним ТЗ ПП «Павлюк-Транс» не надано. Таким чином, в матеріалах справи міститься безліч документів, які підтверджують, що ТЗ, що є учасником ДТП належить фізичній особі, яка не має жодного відношення до ПП «Павлюк-Транс». Натомість не надано жодного доказу причетності ПП «Павлюк-Транс» до ТЗ або водія, який ним керував.
07.04.2026 від представника відповідача ПрАТ «СК «УСГ»» через ЕКЕС надійшли заперечення на відповідь на відзив у якому представник звертає увагу суду на те, що позивачем пропущений строк на подання відповіді на відзив і позивач не просить суд поновити пропущений строк. Так, сам позивач у відповіді на відзив зазначає, що отримала відзив на позовну заяву засобами електронного суду 26.03.2026, отже відповідно до ч.1 ст.123 ЦПК України, перебіг строку для подання відповіді на відзив розпочинається 27.03.2026 та закінчується 31.03.2026, однак, відповідь на відзив подано 01.04.2026 (у відповіді на відзив зазначено, що документ сформований в системі «Електронний суд» 01.04.2026). Тобто, відповідь на відзив подано з порушенням встановленого судом строку. В той же час, позивач стверджує, що строк не пропущений, оскільки представник позивача отримав відзивна позовну заяву від позивача 27.03.2026 і станом на 31.03.2026 не мав доступу до електронної справи. Такі твердження є абсурдними з огляду на те, що представником позивача у відповіді на відзив самостійно зазначено, відзив позивач отримала 26.03.2026. Тобто, строк для подання відповіді на відзив минув 31.03.2026. Із жодними заявами про поновлення пропущеного строку на подачу відповіді на відзив та мотивів такого пропуску представник позивача до суду не звертався, доказів причин пропуску вказаного строку суду не надав. Зауважує , що ні законодавець, ні суд не визначають окремо право на подання відповіді на відзив позивачу та окремо його представнику, як і не надають таким учасникам право самостійно визначати процесуальні строки, початок їх перебігу та закінчення. Зважаючи на вказані обставини ПрАТ «СК «УСГ»» просили суд розглянути справу без врахування доводів викладених у відповіді на відзив, за наявними матеріалами у справі. В той же час, з метою повного та всебічного розгляду справи вважають за необхідне прокоментувати заперечення позивача, викладені у відповіді на відзив. Так, позивач помилково ототожнює поняття «висновок експерта» та «звіт оцінювача» зазначаючи що «…звіт про оцінку транспортного засобу, наявний у матеріалах справи, є безпідставним, оскільки такий звіт не є висновком судового експерта та не відповідає ст.106 ЦПК України…» Звертають увагу суду, що стаття 106 ЦПК України визначає проведення експертизи на замовлення учасників. Порядок проведення оцінки майна та транспортних засобів в Україні регулюється Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), Національним стандартом №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440. Тобто, у разі визначення розміру страхового відшкодування обов`язковою умовою для визначення такого розміру є проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу, що і було здійснено ПрАТ «СК «УСГ»». Також звертають увагу суду на те, що законодавством не вимагається від страховика складання саме висновку експерта. Тобто, звіт складається оцінювачем, а висновок експерта складається експертом. Тобто, оцінка визнається недійсною, якщо виконана не суб`єктом оціночної діяльності. Підсумовуючи викладене, зазначають, що позивач помилково ототожнює «звіт» та «висновок експерта». Більше того, позивач помилково застосовує норми законодавства, які регулюють порядок складання висновку експерта до складання і оформлення звіту оцінювача, зазначаючи що звіт наданий ПрАТ «СК «УСГ»» не відповідає нормам, які встановлюють вимоги до висновків судових експертів.
На спростування твердження позивача, що у звіті наданому ПрАТ «СК «УСГ»» оцінювач не здійснив повного та послідовного розрахунку збитку з урахуванням залишкової вартості транспортного засобу, не врахував коефіцієнт фізичного зносу при визначенні розміру матеріального збитку, представник вказувала, що такі не відповідають дійсності, оскільки відповідно до звіту № 194152 метою оцінки є визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ford Fusion р.н. НОМЕР_2 в результаті його пошкодження при ДТП. У даному звіті оцінювачем визначено: вартість відновлювального ремонту - 1205590,17 грн; ринкова вартість - 300746,64 грн; коефіцієнт фізичного зносу (КФЗ) - 0,7; вартість відновлювального ремонту з урахуванням КФЗ - 420788,57 грн; вартість матеріального збитку - 300746,64 грн. Оскільки в даному випадку вартість відновлювального ремонту не менша за ринкову вартість ТЗ, то вартість матеріального збитку визначається такою, що дорівнює ринковій вартості. Отже, вартість матеріального збитку становить 300746,64 грн, про що і зазначено у звіті № 194152. Вартість ТЗ до ДТП становить 300746,64 грн, після ДТП - 151000,00 грн (на підтвердження зазначеного в матеріалах справи міститься копія зобов`язуючої пропозиції визначення вартості майна - Audatex AUTOonline). Зауважує, що згідно з висновком експерта, наданого позивачем вартість ТЗ в пошкодженому стані визначено також на підставі наданої страховиком (ПрАТ «СК «УСГ»») зобов`язуючої пропозиції визначення вартості майна - Audatex AUTOonline. Отже, у звіті наданому ПрАТ «СК «УСГ»» визначено, як вартість відновлювального ремонту, так, і розмір матеріального збитку. 
На спростування твердження позивача, щодо того, що оцінювач не несе відповідальність за достовірність представлених документів, необхідних для визначення прав власності на оцінюваний об`єкт, і не несе відповідальність за будь-які судження у фінансовій, правовій і податковій сферах, що належать Замовнику. Інформація отримана з незалежних джерел вважається правдивою, однак оцінювач не гарантує в якій не будь формі факт її достовірності, - представник відповідача вказувала, що не залежно від того чи це оцінювач чи судовий експерт, вказані особи не несуть відповідальність за будь-які думки/міркування/погляди (судження) страховика (замовника оцінки чи висновку) у фінансовій, правовій та податковій сфері, про що правомірно вказав оцінювач у своєму звіті. Професійна думка оцінювача не ґрунтується на суб`єктивній думці замовника оцінки. Тому є незрозумілим коментар позивача щодо вказаного твердження оцінювача у звіті, оскільки оцінювач не може і не повинен нести відповідальність за судження іншої особи, в тому числі замовника оцінки. Щодо того, що оцінювач припускає відсутність прихованих факторів та не несе відповідальність за стан складових, що не можливо дослідити в ході звичайного інспектування, то сторона відповідача звертала увагу суду на ту обставину, що аналогічні висновки надані експертом у висновку наданому позивачем.
На спростування твердження позивача, щодо того, що ПрАТ «СК «УСГ»» помилково у своєму відзиві зазначає про безпідставність визначення ринкової вартості двома способами вказували, що відповідно до п. 7.2 Методики порівняльний підхід, передбачає підбір максимально ідентичних автомобілів за основними параметрами та комплектацією тієї ж марки та моделі. Підбір аналогу з урахуванням п.7.12.2 Методики проводиться у випадках відсутності пропозицій на ринку ідентичних автомобілів, та проводиться підбір аналогічних КТЗ, де для підбору аналога перевагу слід надавати транспортним засобам того самого виробника (країни-виробника). Не зважаючи на той факт, що на ринку ТЗ наявна достатня кількість саме ідентичних КТЗ, експерт обрав як ідентичні так і аналогічні КТЗ для розрахунку. Крім того, на вартість вплинув той факт, що експертом було обрано пропозиції з ринку продажу КТЗ максимальної вартості, що в свою чергу призвело до неможливості об`єктивного відображення середньо - ринкової вартості КТЗ.
Щодо тверджень позивача про те, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу є логічно взаємопов`язаними зауважують, що вивчення обставин справи включає в себе аналіз наданих клієнтом адвокату доказів, так як без доказів не можливо встановити всі обставини справи. Заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є значно завищеним за рахунок дублювання переліку послуг. Вважають, що реальний розмір витрат на правничу допомогу не перевищує 4000,00-5000,00 грн, за умови надання відповідних доказів. При цьому позивачем не додано жодних документів на підтвердження таких витрат, зокрема договору на підставі якого правнича допомога надається. 
18.05.2026 від представника ФОП « ОСОБА_3 » - адвоката Загородного В.С. надійшов відзив на позовну заяву в якому останній просив відмовити у задоволенні позову в частині, що стосується ФОП « ОСОБА_3 » в повному обсязі та стягнути понесені судові витрати з позивача. У відзиві вказано, що в даній ситуації матеріальну відповідальність за спричинені позивачу ушкодження та матеріальні втрати, повинен брати на себе страховик; також вказана виплата страхового відшкодування страховою компанією в межах ліміту відповідальності не позбавляє відповідача обов`язку відшкодувати позивачу матеріальне відшкодування за завдану йому шкоду. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця чи замовника, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки. 14.03.2025 між ФОП « ОСОБА_3 » та ОСОБА_2 було укладено договір оренди транспортного засобу, відповідно до якого транспортний засіб передано у строкове платне користування орендарю. Відповідно до умов договору, орендар самостійно здійснює експлуатацію транспортного засобу, несе витрати та використовує його у своїй діяльності. На момент ДТП фактичним володільцем транспортного засобу був саме ОСОБА_2 .. Останній не перебував у трудових відносинах із ФОП « ОСОБА_3 ». Трудовий договір відсутній, ОСОБА_2 не є працівником, відносини мають цивільно-правовий характер. Відповідно до ст. 1172 ЦК України відповідальність роботодавця можлива лише за наявності трудових відносин. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода відшкодовується особою, яка на правовій підставі володіє транспортним засобом. Таким володільцем був ОСОБА_2 , а не ФОП « ОСОБА_3 ». У даній справі: транспортний засіб перебував у користуванні ОСОБА_2 , ФОП ФОП « ОСОБА_3 » не здійснював його експлуатацію, а тому відсутні підстави вважати його належним відповідачем.
21.05.2026 від представника позивача через ЕКЕС надійшли заперечення на відповідь на відзив у якому останній на спростування доводів сторони відповідача щодо фактичного відшкодування шкоди відповідачем ОСОБА_2 , з огляду на те, що останній не перебував у трудових відносинах з ФОП « ОСОБА_3 », а лише орендував його транспортний засіб Mersedes-Benz, модель Sprinter 516 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 вказує, що доданий до відзиву договір оренди ТЗ від 14 березня 2025 року містить у п.1.4. вказівку на цільове призначення предмета оренди - здійснення пасажирських перевезень. Згідно з ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Отже, з огляду на нікчемність даного правочину, він не породжує для сторін правових наслідків. Вказаний договір нотаріально не посвідчений. Крім того, акт приймання-передачі ТЗ - відсутній. З позиції відповідача незрозуміло ким насправді був ОСОБА_2 у відносинах із ФОП « ОСОБА_3 »: орендарем ТЗ, перевізником, надавачем послуг чи працівником. Єдине, що випливає з обставин справи, що є спільне та підтверджене у позові і відзиві - ОСОБА_2 здійснював пасажирські перевезення автомобілем Mersedes-Benz, модель Sprinter 516 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по маршруту Львів-Харків. Транспортний засіб Mersedes-Benz, модель Sprinter 516 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 - використовувався саме перевізником ФОП « ОСОБА_3 », а ОСОБА_2 не використовував на маршруті Львів-Харків самостійно т/з Mersedes-Benz, модель Sprinter 516 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у своїх інтересах та у своїй діяльності, а перевезення здійснювались в інтересах ФОП « ОСОБА_3 ». Більше того, відзив відповідача не містить жодного належного та адекватного пояснення щодо реалізації квитків на автобусних станціях, пасажирам на рейс Львів-Харків, який здійснювався т/з Mersedes-Benz, модель Sprinter 516 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Водночас пасажири підтверджували придбання квитків в касі автостанції, що свідчить про організоване здійснення господарської діяльності з перевезення пасажирів саме ліцензованим перевізником - ФОП « ОСОБА_3 ». Крім того, в матеріалах справи наявний документально підтверджений доказ (відповідь Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) від 13.04.2026 року) того, що ТЗ марки Mersedes-Benz, модель Sprinter 516 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , заявлений як засіб провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів автомобільним транспортом ФОП « ОСОБА_3 », який має чинну ліцензію з дозволеними видами робіт: внутрішні перевезення пасажирів на таксі; внутрішні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення; внутрішні перевезення пасажирів автобусами; міжнародні перевезення пасажирів автобусами, що була видана (розширена на підставі раніше виданої ліцензії серії АЕ421266, від 23 липня 2014 року) згідно з наказом Укртрансбезпеки від 14 травня 2025 року №793 «Про прийняття рішень за результатами розгляду заяв здобувачів про отримання ліцензій». Висновки: мікроавтобус внесений у ліцензію ФОП « ОСОБА_3 », працює на маршруті Львів-Харків, перевозить пасажирів, квитки продаються в касах АС, відповідно зрозуміло, що перевезення пасажирів не може здійснюватись без ліцензії саме ОСОБА_2 , адже він не являється ліцензованим перевізником. А тому перевізником та володільцем ТЗ очевидно є відповідач - ФОП « ОСОБА_3 ». Адже навіть передача транспортного засобу фізичній особі, яка не є суб`єктом господарювання та не має ліцензії на пасажирські перевезення, не свідчить про здійснення нею самостійної господарської діяльності перевізника, а навпаки підтверджує використання т/з Mersedes-Benz, модель Sprinter 516 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в межах господарської діяльності перевізника, ФОП « ОСОБА_3 ». Зауважують, що водій не здійснював перевезення у власних інтересах. Він був інтегрований у господарську діяльність перевізника. Перевезення виконувалось за ліцензією перевізника. Саме перевізник отримував економічну вигоду через продаж квитків в касах автостанції. Водій ОСОБА_2 був лише фактичним виконавцем перевезення, тобто працівником.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Барабаш В.Г., позов підтримав та просив його задовольнити повністю. Надав пояснення, аналогічні наведеному в позові та запереченнях на відзиви. 
Представник відповідача ПрАТ «СК «УСГ»» в судове засідання не з`явилася, просила здійснювати розгляд справи без її участі. Скористалася правом подачі відзиву на позовну заяву.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв. Заяв щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило.
Представник відповідача ФОП « ОСОБА_3 » - адвокат Загородній В.С. в судове засідання в режимі ВКЗ не з`явився. Про участь в судовому засіданні був повідомлений належно та завчасно, причини неявки суду не відомі. Представник скористався правом подачі відзиву на позовну заяву.
За змістом ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
ІІ. Процесуальні дії та рішення у справі
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 березня 2026 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 22.04.2026 (т.1 а.с.218).
25.03.2026 від ПрАТ «СК «УСГ»» надійшов відзив на позовну заяву (т.2 а.с.3-13).
02.04.2026 від представника позивача надійшла відповідь на відзив ПрАТ «СК «УСГ»» (т.2 а.с.19-32).
02.04.2026 від відповідача ПП «Павлюк Транс» надійшов відзив на позовну заяву (т.2 а.с.33-145).
07.04.2026 від ПрАТ «СК «УСГ»» надійшли заперечення на відповідь на відзив (т.2 а.с.46-61).
16.04.2026 від представника позивача надійшло клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем (т.2 а.с.62-77).
21.04.2026 від ПП «Павлюк Транс» надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача (т.2 а.с.78).
22.04.2026 суд постановив ухвалу, якою замінив первісного відповідача ПП «Павлюк Транс» на належного ФОП « ОСОБА_3 » та відклав розгляд справи на 22.05.2026 у зв`язку з належним повідомленням відповідача (т.2 а.с.81-83).
18.05.2026 від представника відповідача ФОП « ОСОБА_3 » надійшов відзив на позовну заяву (т.2 а.с.96-112).
21.05.2026 від представника позивача надійшли заперечення на відповідь на відзив (т.2 а.с.113-121).
22.05.2026 суд постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання представника відповідача ФОП « ОСОБА_3 » щодо відкладення розгляду справи та можливості брати участь у судовому засіданні в режимі ВКЗ у зв`язку з чим відклав судовий розгляд справи на 03.07.2026 (т.2 а.с.130-132).
03.07.2026 суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення відповідно до ч.1 ст.244 ЦПК України та повідомив про дату та час проголошення повного тексту рішення (т.2 а.с.134, 135).
Суд, заслухавши вступне слово представника позивача, перевіривши викладені в заявах по суті обставини, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин.
ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що 19 березня 2025 року близько 16 год 37 хв с. Ясенів, дорога «Київ-Чоп» та «Ясенів-Лучківці», водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz Sprinter 516CDI» з н.з. НОМЕР_1 , проявив неуважність до дорожньої обстановки, перетнувши лінію горизонтальної розмітки «1.1», виїхав на зустрічну смугу руху для виконання маневру обгону на перехресті автодороги сполученням «Київ - Чоп» та «Ясенів - Лучківці», не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Ford Fusion» з н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_7 , котрий рухаючись попереду у попутному напрямку, почав поворот наліво. Внаслідок ДТП було завдано механічні пошкодження та матеріальні збитки.
19.03.2025 о 19:25 год зі служби 102 до чергової частини ВнП № 1 Золочівського РВП ГУНП у Львівській області надійшло повідомлення про те, що 19.03.2025 приблизно о 19:51 год у травмпункт № 3 м. Львів з травмами отриманими під час ДТП 19.03.2025 доставлено ОСОБА_4 .. За результатами медичного огляду у нього виявлено забої, садна голови, відпущений додому. Вказане повідомлення 19.03.2025 було зареєстровано до ІТС за № 2836.
В ході проведеної перевірки було опитано водія ОСОБА_2 , котрий повідомив, що він 19.03.2025 керував автомобілем марки «Mercedes-Benz», марки «Sprinter 516CD1», р.н. НОМЕР_4 та перевозив 15 пасажирів з м. Львів до м. Рівне. Рухаючись автодорогою сполученням Київ-Чоп у напрямку м. Київ у с. Ясенів Золочівського району рухався зі швидкістю 50-70 км/год. та наближався до перехрестя автодороги із автодорогою до с.Лучківці. Попереду нього у попутному напрямку рухався легковий автомобіль, і при наближенні до нього він розпочав обгін останнього. В момент початку обгону у легкового автомобіля увімкнувся лівий покажчик повороту і на перехресті він почав здійснювати поворот наліво до с. Лучківці. З метою уникнення зіткнення він, ОСОБА_2 , почав екстрено гальмувати керований ним автомобіль, однак відбулося контактування і транспортні засоби зупинилися біля лівого краю проїзної частини. Він і пасажири не травмувалися під час цих подій.
Опитаний водій ОСОБА_4 пояснив, що керує автомобілем марки «Ford Fusion», р.н. НОМЕР_2 ,та 19.03.2025, їхав із м. Львів по автодорозі сполученням Київ - Чоп по напрямку руху до м. Київ. Приблизно о 16:15 год. їхав у с. Ясенів Золочівського району і наближався до перехрестя вказаної автодороги із автодорогою сполученням Ясенів - Лучківці для того щоб їхати до с Лучківці. Рухаючись до вказаного перехрестя почав знижувати швидкість. Перед перехрестям від початку населеного пункту смугу руху розділяла суцільна білого кольору дорожня розмітка 1.1, тому при наближенні до перехрестя на якому він мав здійснити маневр повороту наліво, на відстані біля 100 метрів увімкнув лівий покажчик повороту. Відповідно в момент увімкнення подивився в ліве бокове дзеркало заднього виду і бачив, що позаду рухається мікроавтобус жовтого кольору на відстані біля 150-200 метрів. В районі пішохідного переходу, який є перед самим перехрестям знову подивився у ліве дзеркало заднього виду та бачив, що позаду на відстані біля 20-30 метрів рухається цей же мікроавтобус. Він знаходився на смузі руху до м. Київ. Далі він звернув увагу, що зліва зі сторони с. Лучківці на стоп - лінії стоїть фургон «УАЗ», сірого кольору, тому він дивився, щоб правильно його об`їхати і обрати правильну траєкторію руху. Перед самим перехрестям він, ОСОБА_8 , рухався зі швидкістю біля 5-7 км/год. та на рівні фургона почав повертати наліво. В момент коли передня ліва частина його автомобіля майже перетнула смугу руху до м. Львів він відчув удар зліва. Вдарився головою до стійки і втратив свідомість. Прийшов до себе за деякий час. Він знаходився в кареті швидкої допомоги, якою його було доставлено, до м. Львів у лікарню, де йому надали медичну допомогу. За результатами обстеження йому було видано консультаційний висновок спеціаліста від 19.03.2025, відповідно до якого діагностовано забої, садна голови та встановлено, що він тверезий.
Крім того, в ході проведення перевірки було опитано ОСОБА_6 , котра пояснила, що 19.03.2025 перебувала в якості пасажира у автомобілі «Mercedes-Benz», марки «Sprinter 516CDI», р.н. НОМЕР_1 та їхали у напрямку м. Житомир автодорогою сполученням Київ-Чоп. Вона спала, а прокинулася від зіткнення автомобіля і зрозуміла, що відбулася ДТП. Травм не отримала.
В подальшому проведення перевірки матеріалів внесених до ІТС за № 2834, 2836 від 19.03.2025 за фактом ДТП в результаті якої гр. ОСОБА_4 отримав легкі тілесні ушкодження припинено, а матеріали по даному факту скеровано начальнику УПП у Львівській області ДПП для вирішення питання про притягнення водія ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.2 ст.122, ст.124 КУпАП (т. 1 а.с.165-167, 204).
30.04.2025 адміністративний матеріал відносно гр. ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП було направлено до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (т.1 а.с.156).
Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.05.2025 (справа ЄУН 357/6375/25, провадження № 3/357/3054/25) ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн. Зі змісту постанови вбачається, що ОСОБА_2 у судовому засіданні свою вину у вчиненні правопорушення визнав повністю, обставини вказані у протоколі про адміністративне правопорушення підтвердив. Постанова набрала законної сили 20.05.2025 (а.с.18-20, 158, 159).
Транспортний засіб «Mercedes-Benz», марки «Sprinter 516CDI», р.н. НОМЕР_1 був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР-226189611 від 31.12.2024 у ПрАТ «СК «УСГ»». Ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить 160 000,00 грн, а франшиза - 3 200,00 грн. (т.1 а.с.24).
На підставі статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач повідомила ПрАТ «СК «УСГ»» про настання ДТП та подала заяву про виплату страхового відшкодування (т.1 а.с.129, 131).
Відповідно до Звіту № 194152 від 29.06.2025 ринкова вартість КТЗ до пошкодження становила 300 746,64 грн, значення коефіцієнту фізичного зносу становить 0,7000, вартість відновлювального ремонту КТЗ становить 1 205 590,17 грн, вартість матеріального збитку становить 300 746,64 грн, в тому числі ПДВ - 56 057,26 грн (т.1 а.с.134-154).
Листом № ДКЦВ - 33785/1 позивачку було повідомлено, що розмір матеріального збитку, завданого власнику автомобіля FORD Fusion, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 визначається рівним ринковій вартості, так як вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість досліджуваного ТЗ і складає 477 438,84 грн з ПДВ (300 746,64 грн без ПДВ). Згідно зобов`язуючої пропозиції вартість автомобіля FORD Fusion, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 після ДТП складає 151 000,00 грн. Таким чином розмір страхового відшкодування розраховується наступним чином: 300 746,64 грн - 151 000,00 грн - 3 200,00 грн (франшиза) = 146 546,64 грн (т.1 а.с.132, 133).
16.10.2025 позивачу надійшли від ПрАТ «СК «УСГ»» грошові кошти у розмірі: 146 546,64 грн, що підтверджується випискою про рух коштів по картці від 06.02.2026 (т.1 а.с.25).
08.10.2025 на замовлення позивача судовим експертом Вербовим В.В. було проведено транспортно-товарознавче дослідження, за результатом якого було складено висновок експерта № 145 (т.1 а.с.34-124), відповідно до якого:
- вартість відновлювального ремонту автомобіля FORD Fusion 2,0L EcoBoost, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент дослідження (08.10.2025) становить 1 405 166,78 грн;
- ринкова вартість автомобіля FORD Fusion 2,0L EcoBoost, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 19.03.2025 року до моменту його пошкодження у ДТП (без врахування пошкоджень отриманих і внаслідок ДТП), становила 404 539,00 грн;
- коефіцієнт фізичного зносу складових пошкодженого автомобіля FORD Fusion 2,0L EcoBoost, реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на момент його пошкодження в ДТП 19.03.2025 року становив - 0,581;
- вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля FORD Fusion 2,0L EcoBoost, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, на момент дослідження (08.10.2025) становить 664 210,58 грн;
- вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля FORD Fusion 2,0L EcoBoost, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його аварійного пошкодження у ДТП, у зв`язку з тим, що вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля перевищує його вартість до цього пошкодження, і відповідно проводити його повноцінне ремонтне відновлення економічно недоцільно, визначається у розмірі його ринкової вартості на момент цього пошкодження, яка, з врахуванням характеристик, показників його стану на той час. що можливо було встановити при експертному огляді 12.08.2025 року вже аварійно пошкодженого автомобіля, після його більш ніж 4-ох місячного зберігання, становить 404 539,00 грн;
- утилізаційна вартість автомобіля FORD Fusion 2,0L EcoBoost, реєстраційний номер НОМЕР_2 , враховуючи дані про особливості стану транспортного засобу, становила 151 000,00 грн.
24.10.2025 позивачем до ПрАТ «СК «УСГ»» було подано заяву щодо неповної страхової виплати, посилаючись на те, що за висновком незалежного експерта № 145 від 08.10.2025, проведеного на її замовлення, фактична вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 404 539,00 грн, що суттєво перевищує суму, визначену страховиком. Таким чином, розмір здійсненої страхової виплати не відповідає реальним збиткам, встановленим незалежною експертизою та не покриває повністю розмір шкоди, завданої внаслідок ДТП. У зв`язку з наведеним позивачка просила провести повторний перегляд розміру страхового відшкодування з урахуванням висновку незалежної експертизи № 145 та здійснити доплату страхового відшкодування у межах страхової суми, передбаченої полісом № ЕР-226189611 (т.1 а.с.26).
Із наданої на адвокатський запит відповіді Державної служби України з безпеки на транспорті від 13.04.2026 № 2572/2.1.1/15-26 вбачається, що за наявною інформацією з ЄКІС станом на 19 березня 2025 року, транспортний засіб марки Mercedes-Benz, модель Sprinter 516 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , заявлений як засіб провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів автомобільним транспортом ФОП ОСОБА_3 , який має чинну ліцензію з дозволеними видами робіт: внутрішні перевезення пасажирів на таксі; внутрішні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення; внутрішні перевезення пасажирів автобусами; міжнародні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення; міжнародні перевезення пасажирів автобусами, що була видана (розширена на підставі раніше виданої ліцензії серії АЕ 421266, від 23 липня 2014 року) згідно з наказом Укртрансбезпеки від 14 травня 2025 року' № 793 «Про прийняття рішень за результатами розгляду заяв здобувачів про отримання ліцензій» (т.2 а.с.67-69).
Відповідно до наявної в матеріалах справи копії Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців громадських формувань станом на 15.04.2026 року ФОП « ОСОБА_3 » значиться зареєстрованим з 16.12.2005 року. Його основним видом діяльності є інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у (49.39.) Додатковим видом діяльності є: надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів (77.11), будівництво житлових і нежитлових будівель (41.20), надання в оренду сільськогосподарських машин і устатковання (77.31), вантажний автомобільний транспорт (49.41), надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у. (63.99), надання інших послуг бронювання та пов`язана з цим діяльність (79.90), надання послуг таксі (49.32), рекламні агентства (73.11), пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення (49.31), роздрібна торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів (45.32), надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (68.20), діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування (55.10) (т.2 а.с.70).
ІV. Норми права, оцінка аргументів сторін та висновки суду
Відповідно до ч. 13 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За правилами, встановленими ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За приписами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вина ОСОБА_2 була встановлена постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08.05.2025 року у справі ЄУН 357/6375/25.
Відповідно до абзацу першого пункту 22.1 статті 22 Закону України від 01.07.2004 №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За правилами, встановленими статтею 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
В постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі № 755/7666/19 вказано, що під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду.
При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, яка не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Згідно зі ст. 12 цього Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.
Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У відповідності до п.12.1. ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.
Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Тобто, франшиза в будь-якому виді є елементом договору страхування, який впливає на суму виплати страхового відшкодування в сторону її зменшення та її наявність у договорі обумовлена згодою сторін.
Встановлюючи розмір франшизи страхувальник фактично погоджується, що у разі настання страхового випадку визначена шкода не буде покриватися сумою франшизи.
У відповідності до п. 36.6 ст. 36 Закону, саме страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15, 12.12.2018 року у справі № 758/2356/17-ц, володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності.
Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, що вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням його транспортного засобу внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування 146 546,64 грн. (за мінусом франшизи, яка становить 3 200 грн.).
Відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця
Шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Суд критично оцінює наданий стороною відповідача ФОП « ОСОБА_3 » договір оренди транспортного засобу від 14.03.2025 року (т.2 а.с.105-110) укладений між ФОП « ОСОБА_3 » та ОСОБА_2 предметом якого є передача ОСОБА_2 у строкове платне користування транспортний засіб марки «Mercedes-Benz Sprinter 516 CDI» д.н.з. НОМЕР_1 для здійснення пасажирських перевезень, оскільки за наявною інформацією з ЄКІС станом на 19 березня 2025 року, транспортний засіб марки Mercedes-Benz, модель Sprinter 516 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , заявлений як засіб провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів автомобільним транспортом ФОП ОСОБА_3 , який має чинну ліцензію з дозволеними видами робіт: внутрішні перевезення пасажирів на таксі; внутрішні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення; внутрішні перевезення пасажирів автобусами; міжнародні перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення; міжнародні перевезення пасажирів автобусами, що була видана на підставі ліцензії серії АЕ 421266, від 23 липня 2014 року), згідно з наказом Укртрансбезпеки від 14 травня 2025 року № 793 «Про прийняття рішень за результатами розгляду заяв здобувачів про отримання ліцензій» 
Наявність договору найму ТЗ та відсутність в матеріалах справи трудового договору між ФОП « ОСОБА_3 » та ОСОБА_2 не спростовує той факт, що ТЗ марки Mersedes-Benz, модель Sprinter 516 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , заявлений як засіб провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів автомобільним транспортом ФОП « ОСОБА_3 », а не ОСОБА_2 . А тому, саме відповідач ФОП ОСОБА_3 має відшкодовувати різницю у вартості спричиненої шкоди (інформаційна довідка Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека).
Аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.
Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року (справа № 6-108цс13)
Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).
Зі свого боку, фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК України).
Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлює Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі Методика), затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159).
Згідно з п.1.3 розділу І Методики, вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Відповідно до п.4.1 розділу ІV Методики, оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об`єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень. За результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. У разі проведення автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження) за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта або інший документ, передбачений законодавством (п.4.3 розділу ІV Методики ).
Пунктом 4.4 розділу ІV Методики передбачені вимоги до звіту (акта) або висновку експерта про оцінку КТЗ. Зокрема, у звіті (акті) або висновку експерта про оцінку КТЗ зазначається, серед іншого, така інформація: дані про час та місце проведення огляду КТЗ оцінювачем (експертом); результати візуального огляду щодо відповідності (невідповідності) номерів кузова, шасі, інших складових частин записам у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (технічному паспорті) або в інших документах; відомості про комплектність та укомплектованість КТЗ; відомості про склад оновлених складників КТЗ, інформаційні ознаки виконаного відновлювального ремонту, інші обставини, які мають значення для розв`язання поставлених питань; відомості про виявлені під час огляду дефекти, пошкодження, а також обґрунтування засобів і обсягу відновлювальних робіт з їх усунення чи інших способів урахування дефектів; додатки, які становлять невід`ємну частину звіту (акта), висновку експерта про оцінку і містять дані стосовно технічного стану КТЗ (його складників), їх фотографічні зображення і дані, що підтверджують припущення та розрахунки.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06 липня 2018 року у справі №924/675/17, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Верховний Суд дійшов висновку, що звіт про оцінку транспортного засобу лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ.
Разом з тим, у цій справі не заявлялись клопотання представниками сторін щодо проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст. 12 ЦПК України).
Отже, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає за необхідне врахувати саме наявний в матеріалах справи висновок судового експерта Вербова В.В. № 145 від 08.10.2025 року про проведення транспортно-товарознавчого дослідження, який було надано позивачем та за результатами якого судовим експертом встановлено, що вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля FORD Fusion 2,0L EcoBoost, реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок його аварійного пошкодження у ДТП, у зв`язку з тим, що вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля перевищує його вартість до цього пошкодження, і відповідно проводити його повноцінне ремонтне відновлення економічно недоцільно, визначається у розмірі його ринкової вартості на момент цього пошкодження, яка, з врахуванням характеристик, показників його стану на той час. що можливо було встановити при експертному огляді 12.08.2025 року вже аварійно пошкодженого автомобіля, після його більш ніж 4-ох місячного зберігання, становить 404 539,00 грн, оскільки саме вказана сума була взята позивачем для розрахунку розміру недоплаченого страхового відшкодування і вона є обґрунтованою, доведеною стороною позивача та не спростована у встановленому законом порядку відповідачем.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. ( Висновок ВС викладений у Постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17).
Таким чином, дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

V. Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
На підтвердження понесених витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони позивачем було надано копію договору № 145-25 про виконання транспортно-товарознавчого дослідження від 05.08.2025 (т.1 а.с.31), копію акту приймання наданих послуг № 145 від 08.10.2025 (т.1 а.с.32), копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки 1 від 29.08.2025 на суму 9850,00 грн (т.1 а.с.33) та висновок експерта № 145 від 08.10.2025 (т.1 а.с.34-65), а тому понесені витрати в сумі 9850,00 грн підлягають стягненню з відповідачів в користь позивача.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів в користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1331,20 грн.
Розподіл судових витрат між сторонами здійснюється судом відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
При цьому суд враховує правовий висновок Об`єднаної палати Верховного Суду висловлений у постанові від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19 про те, що витрати на надану правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Таким чином, вартість фактично наданих для ОСОБА_1 у вказаній цивільній справі послуг у вигляді професійної правової (правничої) допомоги складає суму, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, в розмірі 17 131,20 грн. Даний розмір витрат є обгрунтованим в такій категорії справ.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 76, 81, 82, 83, 89,95,133,137,141,263,265,267, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»», ОСОБА_2 , Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_3 » про стягнення страхового відшкодування - задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 10 253 (десять тисяч двісті п`ятдесят три) гривні 36 копійок.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму франшизи в розмірі 3 200 (три тисячі двісті) гривень 00 копійок.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_3 » на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 93 539 (дев`яносто три тисячі п`ятсот тридцять дев`ять) тисяч 00 копійок.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група», ОСОБА_2 та Фізичної особи-підприємця « ОСОБА_3 », в рівних частинах, на користь ОСОБА_1 17 131 (сімнадцять тисяч сто тридцять одна) гривня 20 копійок, з яких: 1331,20 грн - судовий збір, 12 000,00 грн - витрати на правову допомогу, 9850,00 грн - витрати на спеціаліста, тобто, з кожного відповідача підлягає стягненню по 5710 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання на нього апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Відповідач 1: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група»» код ЄДРПОУ: 30859524, місцезнаходження: вул. І.Федорова, буд. 32-А, м. Київ, індекс 03038;
Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;
Відповідач 3: Фізична особа-підприємець « ОСОБА_3 », ідентифікаційний код НОМЕР_7 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 .
Повний текст рішення складено та підписано 09.07.2026 року. 

Суддя 	О. Я. Ярмола