ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
15.09.2026 | Справа № 910/5307/26

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АНТРАКО"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНИЙ ДІМ БКР"
про стягнення 80 000,00 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "АНТРАКО" (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНИЙ ДІМ БКР" (далі - відповідач) про стягнення 80 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором-заявкою від 19.01.2026.
Ухвалою суду від 13.05.2026 позовну заяву було залишено без руху, встановлено строк та спосіб усунення недоліків позовних матеріалів.
13.05.2026 від позивача недійшла заява про усунення недоліків позову
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, а також встановлено учасникам справи строки для вчинення процесуальних дій.
Копія вказаної ухвали суду доставлена позивачу до електронного кабінету 14.05.2026.
Відповідачу копія ухвали суду від 14.05.2026 направлена за адресою, що вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань поштовим відправлення № R067175246140, яке повернуто до суду з довідкою відділення поштового зв`язку, в якій причиною невручення вказаного поштового відправлення вказано «одержувач відсутній за вказаною адресою».
Крім того, ухвала суду від 14.05.2026 опублікована в Єдиному державному реєстрі судових рішень
Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався.
Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило.
Зважаючи на належне повідомлення учасників справи про розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику) представників сторін, а також наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.
Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимог, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:
19.01.2026 засобами електронного зв`язку на адресу перевізника ТОВ «АНТРАКО» від експедитора, що виступив замовником перевезення «БУДІВЕЛЬНИЙ ДІМ БКР», надійшов Договір-заявка 19012026, предметом якого визначено міжнародне перевезення вантажу.
Як вказує позивач, умови вказаного договору-заявки прийняті перевізником, підписаний та засвідчений печаткою ТОВ «АТРАКО» Договір-заявка, направлений замовнику перевезення у такий же спосіб.
Відповідно до Договору-заявки вартість перевезення - 1 800,00 Євро, кошти сплачуються за курсом НБУ, встановленим на день замитнення авто (митного оформлення на експорт).
За змістом пункту «Умови оплати» Договору-заявки - кошти сплачуються безготівково, протягом 7-10 банківських днів після отримання оригіналів документів.
21.01.2026 позивачем був виставлений рахунок на оплату на суму 91 299,42 грн.
На підтвердження виконання договору-заявки була складена міжнародна товаротранспортна накладна CMR №cz200102, згідно з якою 24.01.2026 одержувачем отримано відправлення.
11.02.2026 оригінали документів, що складані при перевезенні, направлені замовнику перевезення кур`єрською службою доставки ТОВ «НОВА ПОШТА» за експрес-накладною № 59001575419019, вказане поштове відправлення було отримане адресатом 13.02.2026.
03.04.2026 боржник згідно з платіжною інструкцією № 1967 здійснив часткове погашення заборгованості, сплативши на користь ТОВ «АНТРАКО» 11 299,42 грн.
Враховуючи, що відповідачем не здійснено повного розрахунку за послуги перевезення, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача 80 000,00 грн (91 299,42 грн - 11 299,42 грн).
Відповідач правом на подання відзиву на позов не скористався, інших пояснень від відповідача не надходило.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає про наступне.
Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.
Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Згідно з приписами ст. 909 ЦК України, - за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Як визначено ч. 1 ст. 916 ЦК України, за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.
Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
У матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем позивачу грошових коштів у розмірі 80 000,00 грн, у зв`язку з чим вважає вимогу позивача про стягнення основного боргу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Судові витрати на оплату позову судовим збором з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача у розмірі 2 662,40 грн.
Крім того, у попередньому (орієнтованому) розрахунку суми судових витрат позивачем вказувалось про понесення витрат на правничу допомогу 9 300,00 грн, 
Стосовно покладання на відповідача вказаних витрат суд вказує про наступне.
На підтвердження понесення вказаних витрат позивачем надані:
- договір від 01.05.2026, укладений між позивачем та адвокатським бюро «Лози» (далі - бюро);
- довіреність від 01.05.2026;
- акт від 05.05.2026 на суму 9 300,00 грн;
- свідоцтво № 507 від 16.05.2008;
- квитанцію до прибуткового касового ордеру № 02-05 від 05.05.2026 на суму 9300,00 грн.
Відповідно до договору від 01.05.2026 адвокатське бюро «Лози» взяло на себе зобов`язання надати позивачу правничу допомогу у спорі Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНИЙ ДІМ БКР".
Згідно з п. 2.1 договору сторонами погоджено, що за надання правничої допомоги позивач сплачує грошові кошти у розмірі 9 300,00 грн.
Відповідно до п. 2.3 договору при задоволенні позову довіритель (позивач) сплачує повіреному (бюро) премію (гонорар успіху) у розмірі 2 000,00 грн.
Згідно з положеннями ст. 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно з п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (аналогічний висновок викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 159/583/19).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Поряд з цим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (такий висновок міститься в п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, в п. 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, п. 24 додаткової постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 903/326/21).
Водночас, у пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. 
У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи", колегія суддів у вищевказаній постанові вважає, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.
При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
Правовідносини суду з кожним учасником процесу підпорядковані досягненню головної мети - ухвалення законного та обґрунтованого рішення, а також створення особам, що беруть участь у справі, процесуальних умов для забезпечення захисту їх прав, а також прав та інтересів інших осіб.
Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Стосовно вимог про покладення на відповідача премії (гонорару успіху) у розмірі 2000,00 грн, суд вказує наступне.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату "гонорару успіху", у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Таким чином, з урахуванням критеріїв, які визначені у ч. 4 ст. 126 ГПК України, суд зазначає, що заявлені до стягнення позивачем з відповідача суми витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000,00 грн (гонорар успіху), не відповідають вказаним критеріям, оскільки не мають характеру необхідних, є неспівмірними з виконаною адвокатом роботою, не містять обґрунтування обсягу фактичних дій представника позивача, які достатньою мірою можуть бути співвіднесені з досягненням успішного результату, а їх відшкодування матиме надмірний характер для відповідача. З урахуванням зазначеного заявлені позивачем до стягнення витрати в розмірі 2 000,00 грн (гонорар успіху) є необґрунтовано завищеними, нерозумними та такими, що створюють надмірний тягар для відповідача.
Аналогічних висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладено в постанові Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 14.02.2022 у справі № 903/326/21.
Стосовно витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 9 300,00 грн суд вказує про наступне.
Су вважає, що такі вимоги не відповідають критеріям розумності, фактично у справі позивачем подано позовну заяву, а також заяву про усунення недоліків, інших дій позивачем під час розгляду справи не вчинялось, у зв`язку з чим суд вважає за можливе зменшити витрати на правничу допомогу, які підлягають покладанню на відповідача, до 5 000,00 грн.
Крім того, суд врахував, що відповідачем не подавались заперечення на позов, а сам позов містить лише вимогу про стягнення суми основного боргу.
Витрати позивача на правничу у розмірі 4 300,00 грн, залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 231, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БУДІВЕЛЬНИЙ ДІМ БКР" (01054, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького (Шевченківський район), буд. 17/52А, офіс 4, код 38259515) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АНТРАКО" (35600, Рівненська обл., Дубенський р-н, м. Дубно, вул. Мирощанська, 68, код 44380845) 80 000,00 грн (вісімдесят тисяч 00 коп.) заборгованості, судовий збір у розмірі 2 662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві грн 40 коп.), витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн (п`ять тисяч грн 00 коп.).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 15.09.2025.

Суддя О.Г. Удалова