ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2026 р.	Справа № 480/9649/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Фоміної Л.О.,
Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,
за участю секретаря судового засідання Колодкіної Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28.05.2026, головуючий суддя І інстанції: О.М. Кунець, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, по справі № 480/9649/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Конотопського відділу Державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Сумського міжрегіонального управління міністерства юстиції України  третя особа  Старший державний виконавець Конотопського ВДВС Передера Ганна Володимирівна 
про визнання дій протиправними та скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач, апелянт) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі – відповідач), 3-я особа: старший державний виконавець Передера Ганна Володимирівна (далі – третя особа), в якому (з урахуванням зміни позовних вимог) просив:
- визнати дії старшого державного виконавця Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Передери Ганни Володимирівни щодо стягнення подвійного розміру штрафу в сумі 40 800,00 грн у виконавчому провадженні № 79537146 - протиправними;
- скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 79537146 від 18.12.2025;
- здійснити розподіл судових витрат.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказав, що постанова про закінчення виконавчого провадження підлягає скасуванню у зв`язку із тим, що позивачем постанова Конотопського РВП ГУНП в Сумській області серії ЕНА № 5895537 від 09.10.2025 про накладення штрафу оскаржена в судовому порядку та, відповідно, не набрала законної сили. Крім того, позивач зазначив, що державному виконавцю достеменно було відомо про оскарження постанови про накладення штрафу, оскільки позивач неодноразово про це повідомляв в поданих до Конотопського ВДВС заявах, однак всупереч чинному законодавству вчинив дії щодо стягнення штрафу в подвійному розмірі.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 28.05.2026 у задоволенні позову ОСОБА_1 до Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 3-я особа: старший державний виконавець Передера Ганна Володимирівна про визнання дій протиправними та скасування постанови відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28 травня 2026 року у справі № 480/9649/25 повністю, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, здійснити розподіл судових витрат.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою та не дослідив законність саме дій виконавця зі стягнення подвійного розміру штрафу. Відмовивши у скасуванні постанови про закінчення провадження, суд ухилився від надання правової оцінки діям виконавця, які передували цьому закінченню і які були окремим предметом оскарження. Предметом позову є саме законність подвійного розміру стягнення штрафу та незастосування виконавцем ст. ст. 307, 308 КУпАП, оскільки останньому достеменно було відомо про те, що постанова про адміністративне правопорушення набрала законної сили. Державний виконавець, отримавши 01.12.2025 беззаперечні докази оскарження постанови, не мала законних підстав вчиняти дії з примусового списання саме подвійного розміру штрафу, оскільки підстави для застосування санкції за ст. 308 КУпАП були відсутні. Також ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що його аргументи щодо ненабрання постановою про накладення адміністративного стягнення законної сили стосуються виключно правомірності постанови про відкриття виконавчого провадження. Такий висновок свідчить про неправильне розуміння судом суті заявлених позовних вимог та ситуації взагалі.
Старший державний виконавець Конотопського ВДВС Передера Ганна, скориставшись правом, передбаченим ст. 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що заперечує проти задоволення вимог, зазначених у позові, та вважає їх не обґрунтованими. З огляду на повне погашення суми заборгованості в межах виконавчого провадження державним виконавцем правомірно 18.12.2025 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». З урахуванням викладеного відповідач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги на рішення № 480/4649/25 від 28.05.2025 Сумського окружного адміністративного суду на дії старшого державного виконавця Конотопського ВДВС СХ МРУМЮ Передери Ганни Володимирівни щодо стягнення подвійного розміру штрафу в сумі 40800 грн у виконавчому провадженні № 79537146 та винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 18.12.2025.
14.07.2026 надійшов відзив Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, за змістом дублює попередній, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги на рішення № 480/4649/25 від 28.05.2025 Сумського окружного адміністративного суду на дії старшого державного виконавця Конотопського ВДВС СХ МРУМЮ Передери Ганни Володимирівни щодо стягнення подвійного розміру штрафу в сумі 40800 грн у виконавчому провадженні № 79537146 та винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 18.12.2025. 
Від позивача надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі. 
Учасники справи про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, дійшла таких висновків.
Судом встановлено, що 09.10.2025 поліцейським Конотопського РВП ГУНП в Сумській області старшим сержантом поліції Клименком Я.В. прийнято постанову серії ЕНА № 5895537, якою ОСОБА_1 притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП і накладено штраф у розмірі 20 400 грн.
Зазначену постанову разом із заявою від 31.10.2025 Конотопським РВП ГУНП в Сумській області направлено до Конотопського ВДВС.
На підставі отриманої 06.11.2025 заяви стягувача постановою від 07.11.2025 державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 79537146. 
Постановами від 07.11.2025 з позивача стягнуто виконавчий збір та витрати виконавчого провадження. 
Також постановою від 07.11.2025 накладено арешт на кошти позивача в межах суми стягнення, з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, в сумі 42 521,14 грн.
Постановою від 18.12.2025 у зв`язку із утриманням та перерахуванням коштів до бюджету виконавче провадження № 79537146 було закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».
Позивач не погодився із винесеною постановою від 18.12.2025 про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із чим звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено належних та правомірних обґрунтувань щодо постанови виконавчої служби про закінчення виконавчого провадження № 79537146 від 18.12.2025, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 18.12.2025 винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Законом України «Про виконавче провадження», відтак підстави для її скасування відсутні.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам у цій справі колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом ч. 1 ст. 291 КУпАП постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованого за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованого в режимі фотозйомки (відеозапису), а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення підлягає виконанню з моменту її винесення, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншими законами України.
При оскарженні постанови про накладення адміністративного стягнення постанова підлягає виконанню після залишення скарги без задоволення, за винятком постанов про застосування заходу стягнення у вигляді попередження, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення, згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та подала про це відповідну заяву, а також за адміністративні правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 132-2 цього Кодексу, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу.
Постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову.
Згідно з ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2, 300-3 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
За змістом ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:
подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;
витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VІІІ).
За змістом ст. 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, зокрема постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
За змістом ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VІІІ під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Положеннями ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За змістом п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Відповідно до ч. 2 ст. 39 Закону № 1404-VIII постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
Із вищезазначеного вбачається, що відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження може бути закінчене виключно за умови фактичного виконання згідно з виконавчим документом. При цьому постанова про закінчення виконавчого провадження з цих підстав має бути належно мотивованою, тобто містити конкретні обставини, що свідчать про повне фактичне виконання рішення.
Матеріалами справами підтверджується і сторонами не оспорюється, що 12.12.2025 Конотопським ВДВС було перераховано до бюджету кошти у розмірі 40 800,00 грн, які надійшли з рахунку позивача за виконавчим провадженням № 79537146, що підтверджується платіжною інструкцією № 88373 від 12.12.2025, тобто постанова серії ЕНА № 5895537, якою до позивача було застосовано штраф, виконана.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що державний виконавець правомірно 18.12.2025 винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № 79537146 на підставі до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII.
Щодо посилання апелянт на те, що державний виконавець не мав права стягувати подвійний розмір штрафу колегія суддів зазначає таке.
За змістом ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:
подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;
витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
Із вищезазначеного вбачається, що стягнення подвійного розміру штрафу встановленого саме нормами закону і державний виконавець не наділений повноваженнями щодо визначення суми, яка підлягатиме стягненню на підставі поданого йому виконавчого документа. 
Щодо посилання ОСОБА_1 на те, що державному виконавцеві було достеменно відомо про оскарження позивачем постанови про накладення адміністративного стягнення колегія суддів зазначає таке.
За приписами ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. 
У цій справі на час звернення Конотопського РВП ГУНП в Сумській області із заявою про примусове виконання постанови серії ЕНА № 5895537 від 09.10.2025 інформації про її оскарження в судовому порядку державному виконавцю не було надано.
При цьому колегія суддів наголошує на тому, що своєю чергою, органи державної виконавчої служби в силу положень Закону № 1404-VIII не наділені повноваженнями щодо перевірки факту оскарження відповідної постанови (виконавчого документу) в судовому порядку.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.03.2024 у справі № 591/4234/23.
Отримавши виконавчий документ, державний виконавець обтяжений обов`язком винести постанову про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня.
При цьому подальші повідомлення про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, жодним чином не впливають на права і обов`язки виконавця та суму, яка підлягає стягненню, адже в силу положень ст. 308 КУпАП примусове виконання постанови про накладення штрафу тягне за собою те, що сума штрафу подвоюється.
Крім того, колегія суддів зазначає, що обставини щодо оскарження постанови про застосування адміністративного стягнення не можуть бути підставою для скасування саме постанови від 18.12.2025 про закінчення виконавчого провадження, як правильно зазначив суд першої інстанції.
Аргумент про те, що постанова про накладення штрафу на час відкриття виконавчого провадження № 79537146 (07.11.2025) не набрала законної сили, стосуються саме постанови виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження, тоді як предметом спору у цій справі є оскарження постанови від 18.12.2025 про закінчення виконавчого провадження № 79537146.
З урахуванням зазначеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а отже апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін, оскільки судом було правильно встановлено всі обставини справи, а рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 229, 242, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 України суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 28 травня 2026 року по справі № 480/9649/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Л.О. Фоміна	
Судді	   	В.В. Катунов   І.М. Ральченко   	

Повний текст постанови виготовлено 16.07.2026.