ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року 
м. Київ

справа №560/5223/24
касаційне провадження № К/990/7406/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Ханової Р.Ф.,  Хохуляка В.В., 

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2024 (головуючий суддя - Смілянець Е.С., судді - Граб Л.С., Сторчак В.Ю.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Партнер Агропром» до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
УСТАНОВИВ:
У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Партнер Агропром» (далі - позивач, Товариство, платник) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області (далі - відповідач, Управління, контролюючий орган), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.03.2024 №6285/2201-0701.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, оскільки вважає, що воно не ґрунтується на об`єктивних обставинах справи та суперечить чинному законодавству України. Зазначає, що контролюючий орган в акті перевірки не навів аргументів щодо підстав віднесення запчастин, які підлягали замінні, до таких, що є фактично проведеним капітальним ремонтом. Вважає, що контролюючий орган безпідставно дійшов висновку, що Товариство здійснювало капітальний ремонт орендованої сільськогосподарської техніки в рахунок орендної плати відповідно до пункту 4.2.5 договору. Зауважує, що платником здійснювалися не капітальні ремонти орендованої сільськогосподарської техніки, а поточні ремонти (ремонти, що підтримують об`єкт у робочому стані та не призводять до росту майбутніх економічних вигод), що також підтверджується відповіддю ТОВ «Агросем» від 26.02.2024 № 26/02/24-1, яке є офіційним дилером техніки John Deere в України, наданою на запит позивача, а тому були відсутні підстави для зарахування вартості ремонту в рахунок орендної плати.
Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 04.07.2024 в задоволенні позову відмовив. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що виконані на орендованій позивачем техніці ремонтні роботи охоплювались поняттям капітального ремонту, оскільки проводились за рахунок заміни окремих частин (комплектуючих) та ремонту агрегатів (блоки двигуна у зборі, набори для капітального ремонту двигунів, вали приводні, вали карданні, двигуни електричні, головки блока двигуна), містили вищезазначені ознаки поліпшень, призводячи у перспективі до продовження строку корисної експлуатації техніки, та покращуючи можливості виробничих потужностей позивача. 
Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 18.11.2024 скасував рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04.07.2024. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 22.03.2024 №6285/2201-0701. 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що виконані ремонтні роботи на орендованій сільськогосподарській техніці за рахунок заміни окремих частин (комплектуючих) та поточного ремонту агрегатів (блоки двигуна у зборі, набори для капітального ремонту двигунів, вали приводні, вали карданні, двигуни електричні, головки блока двигунів), не можуть бути беззаперечним доказом збільшення очікуваних майбутніх вигод для Товариства. З огляду на увесь перелік робіт в комплексі, проведених у межах вказаного ремонту, а також їх характеристику (заміна ключових компонентів двигуна, трансмісії або інших важливих систем) суд апеляційної інстанції виснував, що ці роботи становили собою поточний ремонт, який був спрямований лише на підтримання сільськогосподарської техніки у робочому стані, оскільки заміна деталі, яка вийшло із ладу, аналогічною деталлю не є випадком модернізації, модифікації, дообладнання чи реконструкції, а також заміна перелічених у акті перевірки запчастин не призводить до зростання очікуваного терміну корисного використання об`єкта, не призводить до збільшення кількості та/або якості продукції (робіт, послуг), яка виробляється (надається) цим об`єктом.
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, контролюючий орган звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права та процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження судового рішення у цій справі скаржник зазначає пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що відсутній правовий висновок Верховного Суду щодо застосування норм права визначених пунктами 11, 15, 17 НП(С)БО №16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, пунктом 8 НП(С)БО 14 «Оренда», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.07.2000 № 181, пунктом 15 НП(С)БО 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92, пунктами 21, 30, 31 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 № 561, у подібних правовідносинах.
Скаржник доводить, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що витрати платника на капітальний ремонт орендованого обладнання поліпшують стан самого обладнання, що свідчить про збільшення вартості такого обладнання. Виконані на орендованій позивачем техніці ремонтні роботи охоплювались поняттям капітального ремонту, оскільки проводились за рахунок заміни окремих частин (комплектуючих) та ремонту агрегатів (блоки двигуна у зборі, набори для капітального ремонту двигунів, вали приводні, вали карданні, двигуни електричні, головки блока двигунів), містили вищезазначені ознаки поліпшень, призводячи у перспективі до продовження строку корисної експлуатації техніки, та покращуючи можливості виробничих потужностей позивача. 
Верховний Суд ухвалою від 04.03.2025 відкрив провадження за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
Позивач у відзиві на касаційну скаргу позивача, посилаючись на законність і обґрунтованість судового рішення апеляційної інстанції, просив залишити його без змін, а касаційну скаргу позивача залишити без задоволення з підстав того, що ним здійснювався поточний ремонт орендованого обладнання і вартість самого обладнання при цьому не збільшувалася. 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 14.07.2026 визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи і призначив попередній розгляд справи на 15.07.2026.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить із наступного.
Суди установили, що основним видом економічної діяльності Товариства є допоміжна діяльність у рослинництві (01.61).
Контролюючим органом проведена документальна планова виїзна перевірка Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного, та іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи, повноти і своєчасності сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 25.04.2019 по 30.09.2023, результати якої оформлені актом від 13.02.2024 №2829/22-01-07-01/42975551 (далі - акт перевірки), за висновками якого встановлено порушення Товариством вимог:
підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України, пунктів 11, 15 НП(С)БО №16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.12.1999 №318, пункту 8 НП(С)БО №14 «Оренда», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.07.2000 №181, пунктів 21, 30, 31 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 №561, внаслідок чого завищено собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) у рядку 2050 «Звіту про фінансові результати» форми №2 за період з 25.04.2019 по 30.09.2023 в загальній сумі 10894682,00 грн, в тому числі: за 2021 рік в сумі 4152213,00 грн, за перший квартал 2022 року в сумі 403459,00 грн, за півріччя 2022 року в сумі 1214343,00 грн, за три квартали 2022 року в сумі 2936466,00 грн, за 2022 рік в сумі 4274782,00 грн, за перший квартал 2023 року в сумі 991100,00 грн, за півріччя 2023 року в сумі 2025637,00 грн, за три квартали 2023 року в сумі 2467687,00 грн в результаті віднесення до її складу капітальних інвестицій в орендовану сільськогосподарську техніку;
підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, підпункту 140.5.11 пункту 140.5 статті 140 ПК України, внаслідок чого платником занижено різниці, на які збільшується фінансовий результат на загальну суму 133028,00 грн, в тому числі за 2021 рік у сумі 3060,00 грн, за три квартали 2022 в сумі 342,00 грн, за 2022 рік в сумі 58328,00 грн, за перший квартал 2023 року в сумі 17000,00 грн, півріччя 2023 року в сумі 35905,00 грн, три квартали 2023 року в сумі 71640,00 грн, в результаті не відображення в поданих додатках «РІ» до податкових декларацій з податку на прибуток підприємств, різниць, які збільшують фінансовий результат на суму штрафів, пені, нарахованих контролюючими органами та іншими органами державної влади за порушення вимог законодавства.
01.03.2024 Товариство подало до контролюючого органу заперечення на акт перевірки, в яких платник заперечував висновки акту щодо завищення собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) в загальній сумі 10894682,00 грн, в результаті віднесення до її складу капітальних інвестицій на орендовану сільськогосподарську техніку.
За результатами розгляду заперечень висновки акту перевірки залишені без змін.
На підставі висновків акта перевірки Управління прийняло податкове повідомлення-рішення від 22.03.2024 форми «Р» №6285/2201-0701, яким платнику збільшено грошове зобов`язання з податку на прибуток на 2183487,00 грн, в тому числі: за податковими зобов`язаннями - 1984988,00 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 198499,00 грн.
Надаючи оцінку оспорюваному податковому повідомленню-рішенню, Верховний Суд виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає ПК України.
Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу. Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
За правилами підпункту 14.1.84 пункту 14.1 статті 14 ПК України інші терміни для цілей розділу III використовуються у значеннях, визначених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХIV (далі - Закон №996-ХIV, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку і міжнародними стандартами фінансової звітності, введеними в дію відповідно до законодавства.
Частиною першою статті 9 Закону №996-ХIV визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про витрати підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначаються Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - НП(С)БО №16 «Витрати»), норми якого поширюються на підприємства, організації та інші юридичні особи незалежно від форм власності.
Пунктом 6 НП(С)БО №16 «Витрати» передбачено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Відповідно до пункту 11 НП(С)БО №16 «Витрати» собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.
Згідно з підпунктом 15.4 пункту 15 НП(С)БО №16 «Витрати» до складу загальновиробничих витрат включаються: витрати на утримання, експлуатацію, ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.
Пунктом 15 НП(С)БО №16 «Витрати» не передбачено віднесення до складу загальновиробничих витрат вартості витрат на капітальні інвестиції в об`єкти основних засобів, що амортизуються.
За правилами пункту 17 НП(С)БО №16 «Витрати» витрати, пов`язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати.
Методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про оренду необоротних активів та її розкриття у фінансовій звітності регулюються нормами Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 14 «Оренда», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.07.2000 №181(у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - НП(С)БО №14 «Оренда») та Методичними рекомендаціями з бухгалтерського обліку основних засобів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 №561 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Методичні рекомендації №561).
Відповідно до абзацу 2 пункту 4 розділу ІІ НП(С)БО №14 «Оренда» затрати орендаря на поліпшення об`єкта операційної оренди (модернізація, модифікація, добудова, дообладнання, реконструкція), що призводять до збільшення майбутніх економічних вигод, які первісно очікувалися від його використання, відображаються орендарем як капітальні інвестиції у створення (будівництво) інших необоротних матеріальних активів.
Підставою для висновків контролюючого органу про завищення платником собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) у рядку 2050 «Звіту про фінансові результати» форми №2 на загальну суму 10894682,00 грн. слугували висновки контролюючого органу про віднесення до її складу капітальних інвестицій в орендовану сільськогосподарську техніку.
Суди установили, що Товариство надавало послуги допоміжної діяльності в рослинництві, обробітку землі орендованою сільськогосподарською технікою. Для здійснення цієї діяльності Товариство орендувало техніку згідно договорів оренди основних засобів, сільськогосподарської техніки, транспортних засобів тощо, укладених із орендодавцями.
Відповідно до даних по рахунку бухгалтерського обліку 10 «Основні засоби» у платника відсутні власні транспортні засоби та сільськогосподарська техніка.
У періоді, що перевірявся, позивачем було укладено ряд типових договорів з Орендодавцями на оренду транспортних засобах та сільськогосподарської техніки.
Відповідно наданих до перевірки актів приймання-передачі основних засобів в оренду встановлено, що передані в оренду основні засоби, сільськогосподарська техніка, транспортні засоби, вживані, тобто були у використані.
Товариство для здійснення господарської діяльності використовувало автомобільну та сільськогосподарську техніку в загальній кількості 1532 одиниці. Наявна сільськогосподарська техніка торгової марки JOHN DEERE, HORSCH, по якій здійснювались ремонтні роботи із заміною запчастин.
За змістом договорів оренди сторони погодили, що капітальний та поточний ремонт майна переданого в оренду за цим Договором - може здійснюватися як Орендодавцем, так і Орендарем (пункт 3.4 договорів). Також у договорах визначено, що у випадку необхідності здійснювати капітальний ремонт майна переданого в оренду за цим Договором зараховуючи вартість ремонту в рахунок орендної плати (пункт 4.2.5 договорів).
Поточний ремонт - ремонт, що виконується для забезпечення або відновлення працездатності виробу і полягає у заміні та/або відновленні окремих частин.
Капітальний ремонт - ремонт, що виконується для відновлення справності та повного або близького до повного відновлення ресурсу виробу із заміною або відновленням будь-яких частин, у т. ч. базових.
Перевіркою встановлено проведення Товариством ремонтних робіт орендованої техніки, в тому числі: заміну вузлів та агрегатів, що мають ознаки поліпшення об`єкта операційної оренди (модернізації, модифікації, дообладнання, реконструкції, тощо), що призводять до збільшення майбутніх економічних вигод, а саме: збільшення терміну експлуатації орендованої сільськогосподарської техніки, збільшення ресурсу тощо за рахунок заміни чи капітального ремонту агрегатів (блоки двигуна у зборі, набори для капітального ремонту двигунів, вали приводні, вали карданні, двигуни електричні, головки блока двигунів) до орендованої сільськогосподарської техніки.
Відповідно до актів списання товарно-матеріальних цінностей, актів здійснених ремонтних робіт, даних по рах. 207 «Запчастини» встановлено, що вартість списаних запасних частин за період з 25.04.2019 по 30.09.2023, які використано при заміні вузлів та агрегатів, мають ознаки поліпшення об`єкта операційної оренди (модернізації, модифікації, дообладнання, реконструкції, тощо) та становить 10894682,00 грн. Зазначені ремонтні роботи проводились на базі виробничих потужностей Товариства власними робочими силами.
Згідно даних бухгалтерського обліку Товариство за період з 25.04.2019 по 30.09.2023 використало запасні частини для заміни вузлів та агрегатів в загальній сумі 10894682,00 грн, в тому числі: за 2021 рік в сумі 4152213,00 грн, за 2022 рік в сумі 4274782,00 грн, за 9 місяців 2023 року в сумі 2467687,00 грн. Ці витрати платником віднесено до складу собівартості реалізованих послуг, в тому числі до загальновиробничих витрат по рахунку бухгалтерського обліку 91 "Загальновиробничі витрати", що відображено в бухгалтерському обліку кореспонденцією рахунків: Д-т 903 «Собівартість реалізованих послуг» - К-т 236 «Виробництво»; Д-т 236 «Виробництво» К-т 91 «Загальновиробничі витрати»; Д-т 91 «Загальновиробничі витрати» К-т 207 «Запасні частини».
Згідно з пунктом 15 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - НП(С)БО №7 «Основні засоби») витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані (проведення технічного огляду, нагляду, обслуговування, ремонту тощо) та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання, включаються до складу витрат.
Тобто, заміна запчастин не призводить до збільшення майбутніх економічних вигод, які первісно очікувалися від використання такої орендованої техніки.
Витрати, які здійснюються для підтримки об`єкта в робочому стані, включають до складу витрат звітного періоду також відповідно до пункту 33 Методичних рекомендацій №561, який передбачає, що витрати, що здійснюються для підтримання об`єкта в робочому стані та одержання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигод від його використання (технічний огляд, технічне обслуговування, ремонт тощо), включаються до складу витрат звітного періоду.
Відповідно до пункту 4.9 Правил технічної експлуатації тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України 06.04.2010 №173 (у реакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), поточний ремонт здійснюється для усунення окремих несправностей і виконується шляхом проведення розбирально-складальних, слюсарних та інших необхідних робіт із заміною або відновленням деталей та вузлів.
Тобто, поточний ремонт, це забезпечення/відновлення роботоздатності виробу, заміна/відновлення окремих частин, ремонт з заміною не більше 2-х базових агрегатів (крім кузова та рами), зокрема: заміна ременю ГРМ (газорозподільчого механізму); заміна втулок стабілізаторів; заміна амортизаторів; заміна наконечника рульової тяги; заміна бамперу; фарбувальні роботи; заміна лобового скла; заміна фари; заміна рульової рейки; відновлення автомобіля після незначного ДТП тощо.
Відповідно до Додатку Г Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затверджено наказом Мінтрансу України 30.03.1998 №102 (у реакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), до базових агрегатів відносяться: двигун з картером зчеплення у зборі, коробка передач, роздавальна коробка, гідромеханічна передача, задній міст (вісь), середній міст (вісь), передня вісь (міст), рульове керування, кабіна вантажного та кузов легкового автомобіля, кузов автобуса, рама, підйомне обладнання платформи автомобіля-самоскида.
З аналізу наведених правових норм слідує, що в бухгалтерському обліку заходи на поліпшення та ремонт основних засобів можуть відображатися по-різному. Насамперед, враховується характер проведення останніх та вплив на первісну вартість та первісно очікувані майбутні економічні вигоди від використання цього об`єкта.
Так, витрати, які здійснюються для підтримки об`єкта в робочому стані й отримання первісно визначеної суми майбутніх економічних вигід від його використання включаються до складу витрат поточного періоду на підставі акта виконаних робіт.
В той же час, у разі якщо за наслідками понесених витрат на ремонтні роботи відбулось поліпшення основного засобу, внаслідок чого, зокрема, зростає очікуваний термін корисного використання такого об`єкта, такі витрати слід відносити до капітальних інвестицій. Аналогічними є наслідки і у разі, якщо відбувається заміна окремого важливого компонента (частини) основного засобу, термін корисного використання якого відрізняється від терміну корисного використання такого основного засобу.
Верховний Суд у постанові від 10.04.2020 у справі №1440/1967/18 дійшов висновку, що саме керівник підприємства з урахуванням результатів аналізу поточної ситуації і їх істотності вирішує як класифікувати видатки. Тобто, керівництво підприємства визначає, які роботи вважаються поліпшенням об`єкта основних засобів, а які пов`язані з підтримкою їх в робочому стані. Залежно від цього видатки відображаються або як капітальні інвестиції з наступним збільшенням первісної вартості об`єкта основних засобів, або як видатки поточного періоду. Саме вид фактично здійсненого поліпшення визначає порядок обліку витрат підприємства на проведення такого. З наведеного випливає, що проведення поліпшення об`єкта передбачає вдосконалення конструкції, що забезпечує підвищення продуктивності об`єкта, який модернізується, сприяє розширенню його технологічних можливостей, досягненню економії ресурсів, покращення умов праці тощо. Здійснення ж ремонту полягає у частковому відновленні окремих об`єктів для підтримання їх робочому стані.
Слід також зауважити, що проведення капітального ремонту саме по собі не свідчить про необхідність автоматичної капіталізації понесених у такому випадку витрат. Необхідність капіталізації пов`язується саме із впливом проведеного ремонту на вартість основного засобу, період його експлуатації та взагалі можливість останньої без проведення ремонтних робіт.
Верховний Суд у постановах від 22.06.2020 у справі №640/20205/18, від 01.04.2021 у справі №640/4693/19 сформулювали висновок, що право керівника підприємства на класифікацію витрат (поточні чи капітальні) не можна вважати таким, що є дискреційним. Така класифікація витрат має здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства та встановленого порядку ведення бухгалтерського обліку.
Суди у цій справі встановили, що Товариство наказом від 01.01.2021 «Про проведення ремонтів сільськогосподарської техніки» визначило, зокрема, що для усунення окремих несправностей власними силами проводити поточний ремонт із заміною або відновленням деталей та вузлів, а необхідність поточного ремонту фіксувати в Дефектному акті, який складається та підписується членами кваліфікованої комісії.
Відповідно до зазначеного наказу у випадку поломок орендованої сільськогосподарської складалися комісійні дефектні акти (копії дефектних актів в матеріалах справи), в яких зазначалася потреба здійснення поточних ремонтних робіт із заміни запчастин. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що оскільки позивачем здійснювалися не капітальні ремонти орендованої сільськогосподарської техніки, а поточні ремонти (ремонти, що підтримують об`єкт у робочому стані та не призводять до росту майбутніх економічних вигод), тому в позивача були відсутні підстави для звернення до орендодавців з пропозицією зарахування вартості ремонту в рахунок орендної плати.
Відповідно до техніко-економічних характеристик вказаних запчастин всі вони становлять витратні матеріали на роботу техніки, призначені для забезпечення та/ або відновлення працездатності, не збільшують термін корисного використання об`єктів, не збільшують очікувані майбутні вигоди, тому що не збільшують виробничий ресурс орендованих основних засобів, а лише підтримують об`єкти в робочому стані. Відповідно відносяться до поточного ремонту техніки. Заміна вказаних запчастин не призводить до зростання очікуваного терміну корисного використання об`єкта, не призводить до збільшення кількості та/або якості продукції (робіт, послуг), яка виробляється (надається) цим об`єктом.
Також, матеріали справи містять відповідь ТОВ «Агросем» від 26.02.2024 № 26/02/24-1, яке є офіційним дилером техніки John Deere в України, надану на запит позивача стосовно проведених позивачем ремонтних робіт із переліком замінених запчастин, у якій ТОВ «Агросем» підтвердило, що заміна записних частин, що вказані в акті перевірки, не є модернізацією, модифікацією тощо. ТОВ «Агросем» вказало, що в даному випадку має місце лише проведення поточного ремонту сільськогосподарської техніки.
Таким чином, суд апеляційної інстанції установив відсутність в акті перевірки аргументів з посиланням на первинні документи щодо підстав віднесення запчастин, які підлягали замінні, до таких, що є фактично проведеним капітальним ремонтом. Заміна запасних частин (ремнабір двигуна, ремкомплект двигуна, комплектний блок двигуна, блок двигуна комплектний), які не відносяться до базових агрегатів, Товариством правомірно віднесено до складу витрат звітного періоду.
Ураховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставин, що у даному випадку заміна запасних частин не є модернізацією, модифікацією тощо, а ремонтні роботи виконувались виключно для поточних ремонтів, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що платником обґрунтовано віднесено до складу собівартості реалізованих послуг за рахунок віднесення їх до загальновиробничих витрат.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування. 
Доводи касаційної скарги відповідача зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом апеляційної інстанції. Касаційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в доводах відповідача під час розгляду справи, та з урахуванням яких суд апеляційної інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. 
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суд апеляційної інстанції не допустив порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосував норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Керуючись статтями 341, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2024 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	Л.І. Бившева Р.Ф. Ханова   В.В. Хохуляк