справа № 732/634/26 
провадження№ 2-др/732/7/26 

Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.09.2026 м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючої – судді Бойко А. О., у присутності секретаря судового засідання – Пінчук С. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня заяву представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Тібеж Катерини Ігорівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХРЕСУРС» про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості по орендній платі, за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське»,

УСТАНОВИВ:
У провадженні Городнянського районного суду Чернігівської області перебувала цивільна справа за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХРЕСУРС» про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості по орендній платі,за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське».
Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 27 серпня 2026 року позов задоволено частково: розірвано договір оренди землі № 35 від 17.04.2019, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гетьманське», предметом якого є земельна ділянка площею 2,9368 га з кадастровим номером 7421489600:04:000:5502, яка розташована на території Хрипівської сільської ради Городнянського району Чернігівської області, право оренди згідно номеру запису про інше речове право 33154928 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за «ТЕХРЕСУРС»; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХРЕСУРС» на користь ОСОБА_1 орендну плату за користування земельною ділянкою з кадастровим номером 7421489600:04:000:5502, площею 2,9368 га, за 2023, 2024, 2025 роки у розмірі 12260,34 грн, а також стягнутий із Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХРЕСУРС» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2208,50 грн. В іншій частині позову – відмовлено.
02 вересня 2026 року через систему «Електронний суд» від представника позивачки – адвоката Тібеж К. І. надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення, в якій остання просить ухвалити додаткове рішення у справі та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХРЕСУРС» на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн, понесені позивачкою у зв`язку з розглядом вищевказаної справи.
Згідно із ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати – без повідомлення учасників справи.
Оскільки представником позивачки подана заява про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судовій витрати, а тому сторони у судове засідання судом не викликалися.
Сторони у судовому засіданні участі не приймали.
Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи. 
Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Оскільки заява розглядалася за відсутності всіх учасників справи, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви представника позивачки про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат, суд встановив таке. 
У провадженні Городнянського районного суду Чернігівської області перебувала цивільна справа № 732/634/26 за позовом  ОСОБА_1 до ТОВ «ТЕХРЕСУРС», за участю третьої особи – ТОВ «Гетьманське», про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості по орендній платі. 27 серпня 2026 року судом ухвалене рішення у вказаній справі, яким позовні вимоги задоволені частково.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не ухвалено рішення стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення.
Як убачається з позовної заяви, представник позивачки заявила попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачка понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи: 2662,40 грн – витрати по сплаті судового збору, 7000,00 грн – витрати на професійну правничу допомогу та остання у позові зробила заяву про намір подати докази понесення судових витрат позивачкою у строк, визначений частиною 8 статті 141 ЦПК України.
При ухваленні рішення судом питання щодо розподілу судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу не вирішувалось.
Заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат з додатками була зареєстрована представником позивачки у системі «Електронний суд» 01.09.2026, тобто у строк, визначений частиною 8 статті 141 ЦПК України.
Як убачається із поданої представником позивачки заяви, остання просить ухвалити додаткове рішення у справі та стягнути з відповідача на користь позивачки 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, і на підтвердження заявлених вимог подано відповідні докази. 
Відповідно до ч.1 ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. 
У випадку, визначеному ч. 2 ст. 246 ЦПК України, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (ч. 3 ст. 246 ЦПК України).
Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України).
Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і

обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг, виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, підлягають доказуванню та можуть підтверджуватися сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
На підтвердження понесених позивачкою витрат на правничу допомогу представником позивачки – адвокатом Тібеж К. І. до матеріалів справи долучено: копію договору про надання правничої допомоги №26/26-ц від 13.03.2026, укладеного між адвокатом Тібеж Катериною Ігорівною та ОСОБА_1 (а. с. 227-228); копію додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги №26/26-ц від 13.03.2026 №1 від 28.08.2026, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №3604 (а. с. 15 зворот); ордер про надання правничої допомоги серії СВ № 1168545 від 17.04.2026, в якому зазначено, що ОСОБА_1 уповноважує адвоката Тібеж К. І. на надання правничої допомоги в Городнянському районному суді Чернігівської області (а. с. 62); Акт приймання-передачі наданої правничої допомоги до договору №1 від 28.08.2026 про надання правничої допомоги №26/26-ц від 13.03.2026 (а. с. 225); довідку, в якій адвокат Тібеж К. І. підтвердила факт отримання від ОСОБА_1 28.08.2026 оплату послуг адвоката відповідно до Договору про надання правничої допомоги №26/26-ц від 13.03.2026 Додаткової угоди №1 від 28.08.2026 та акту виконаних робіт №1 від 28.08.2026 у розмірі 7000 грн (а. с. 226).
Як убачається з Акту приймання-передачі надання правничої допомоги №1 від 28.08.2026 до договору №26/26-ц від 13.03.2026 про надання правничої допомоги, адвокатом Тібеж К. І. надані ОСОБА_1 послуги: з надання усної консультації – 2 год, вивчення матеріалів та документів по справі про розірвання договору оренди землі – 1 год, дослідження нормативної бази та судової практики по даній справі – 1,5 год, збирання доказової бази по справі – 1 год та підготовка, виготовлення копій документів та подання до суду позовної заяви про розірвання договору оренди землі – 5 год. Вартість послуг склала 7000,00 грн. 
Відповідно до довідки адвоката Тібеж К. І. остання отримала від ОСОБА_1 28.08.2026 оплату послуг адвоката відповідно до Договору про надання правничої допомоги №26/26-ц від 13.03.2026 Додаткової угоди №1 від 28.08.2026 та акту виконаних робіт №1 від 28.08.2026 у розмірі 7000,00 грн.

У ч. 4 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт, наданих послуг; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та/або значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою цієї статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Верховний Суд неодноразово висновував, що при визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
У постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 734/2313/17 Верховний Суд зазначив, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права змінювати розмір гонорару та втручатися у правовідносини адвоката і його клієнта. Водночас суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати фактично понесені або мають бути понесені, чи була їх сума обґрунтованою, необхідною та розумною щодо іншої сторони спору.
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 звернула увагу, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд має оцінювати їх реальність, необхідність, розумність і пропорційність до предмета спору та з урахуванням конкретних обставин справи може обмежити розмір відшкодування судових витрат з огляду на розумну потребу таких витрат для конкретної справи.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, відповідно до яких у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, керуючись критеріями, визначеними частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу або присудити такі витрати частково.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2026 року у справі № 911/969/24 також наголошено на необхідності розмежування втручання у договірні відносини між адвокатом та клієнтом щодо визначення розміру гонорару і вирішення судом питання про розподіл судових витрат між сторонами спору. Суд при вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу має оцінювати, зокрема, їх реальність, необхідність, розумність, пропорційність, співвідношення із складністю справи, ціною позову, значенням справи для сторони, обсягом наданих адвокатом послуг та часом, витраченим на виконання відповідних робіт.
Отже, суд не змінює розмір гонорару, погоджений між адвокатом та клієнтом, і не втручається у їхні договірні правовідносини. Водночас, при вирішенні питання про те, яка саме сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає покладенню на відповідача як на

сторону, не на користь якої ухвалюється рішення, суд зобов`язаний оцінити ці витрати на предмет їх реальності, необхідності, розумності та пропорційності до предмета спору.
У цій справі відповідач не подав клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу. Разом із тим, суд вирішує не питання зміни розміру гонорару адвоката, визначеного договором між позивачем та адвокатом, а питання розподілу судових витрат між сторонами відповідно до статті 141 ЦПК України.
Оцінюючи розумність, необхідність та пропорційність заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд ураховує, що матеріали справи не містять значної кількості доказів, що потребували б тривалого збирання, опрацювання чи складного правового аналізу. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, доказів на спростування заявлених вимог не надав, активної процесуальної позиції у справі не займав, що не зумовлювало необхідності підготовки додаткових процесуальних документів, заперечень, пояснень чи участі представника позивача у складній доказовій полеміці. Крім цього, позовні вимоги задоволені судом частково.
За таких обставин наявність у матеріалах справи доказів на підтвердження заявлення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн не є безумовною підставою для покладення всієї цієї суми на відповідача. Суд вважає, що покладення на відповідача всієї заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу не відповідало б критеріям розумності, необхідності та пропорційності до предмета спору, складності справи, обсягу виконаної адвокатом роботи та ціни позову.
З урахуванням конкретних обставин справи, характеру спору, обсягу виконаної адвокатом роботи, часткового задоволення позовних вимог, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу є документально підтвердженими, проте заявлені витрати в розмірі 7000,00 грн є явно неспівмірними, і є доцільним стягнути з відповідача на користь позивача 5000,00 грн, зменшивши заявлену суму до стягнення.
Керуючись статтями 133, 134, 137, 141, 247, 270, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 – адвоката Тібеж Катерини Ігорівни про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі, задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХРЕСУРС», за участю третьої особи – Товариства з обмеженою відповідальністю «Гетьманське», про розірвання договору оренди та стягнення заборгованості по орендній платі.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕХРЕСУРС»на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Додаткове рішення може бути оскаржене безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Додаткове рішення складне та підписане 10.09.2026. 

Відомості про сторін справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 ).
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕХРЕСУРС» (вул. Шевченка, буд. 39, с. Радчиці Коростенського району Житомирської області, 11101, код ЄДРПОУ 24650576).
Третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Гетьманське» (вул. ім. В. Ющенка, 61, м. Батурин Ніжинського району Чернігівської області, 16512, код ЄДРПОУ 41105190).

Суддя А. О. Бойко